138 



er Formgivningen meget svag, Stregen usikker, det er nogle fæle 

 Tændstikker, den maa nøjes med som Ben. Farverne er ikke 

 de herhjemme almindeligt anvendte Akvarelfarver, men ugen- 

 nemsigtige Dækfarver (Gouache), hvis Egenskaber gør dem for- 

 trinligt egnede til Miniaturmaleriets sirlige Kunst, under hvis 

 Omraade de »malede Fugle« nærmest falder. 



De forskellige Blade er af meget ulige Værd. De tidligste, 

 udførte af en 13 Aars Dreng, er selvsagt, teknisk set, de svageste, 

 men Fremgangen sker saa hurtigt, at Figurerne fra 1848 — 50 

 har et helt andet Sving og umuligt kan andet end fryde hver 

 Fugleelsker, som har Lejlighed til at gennemgaa Samlingen. 

 Blandt de mest tiltalende, kan Dompap, Hornugle, Kvæker, 

 Kærnebider og Sjagger nævnes. 



Smaafuglene er gengivne i hel Størrelse, de store Arter selv- 

 følgeligt mere eller mindre formindskede. Allerede herved ad- 

 skiller Rostrups Figurer sig fra »Kærbølling«s (der iøvrigt væ- 

 sentligt er Laan fra Naumann og Brehm). Da KærbølUng Bil- 

 ledatlas først udkom 1852, kan Rostrup ikke have benyttet det, 

 men ligesaa lidt har andre danske og tyske Værker afgivet For- 

 billeder, skønt han f. Eks. kopierede Afbildningerne i Kaups 

 »Thierreich«. En Del Arter fandt han beskrevne i en lille Bog 

 »Haandbog for Fugleelskere, uddraget af J. M. Bechsteins 

 Skrift om Stuefuglenes Naturhistorie ved .1 . W. H o r n e m a n n , 

 Lektor i Botaniken, Kjbhvn. 1802«, et Skrift, som det er mig 

 en Glæde at kunne fremdrage her, da det giver Lejlighed til at 

 nævne endnu én Botaniker, som har syslet med Fugle. Bo- 

 gens fornøjeligste Afsnit er ellers en Tabel over Stuefuglene 

 med Hensyn til deres anbefalende Egenskaber, hvor- 

 efter kun Papegøjerne udmærker sig baade ved Sjældenhed, 

 Skønhed, Sang og Taleevne, alle andre maa nøjes med mindre; 

 Dompapen dog ved Skønhed og Sang; Ravn, Vagtel, Solsort og 

 Nattergal ved Sang og Taleevne, Natravn, Hærfugl og Blaamejse 

 ved Skønhed og Pudserlighed, men Silkehalen alene ved Skønhed, 

 og Vendehalsen nøjes alene med Pudserlighed. 



Baade^ her og i andre, mest tyske, Værker fandt Rostrup 

 saavel de danske Folkenavne som de latinske, videnskabelige 

 Benævnelser, hvormed han paa sine Billeder angav Arten, hvis 

 Bestemmelsen altid er rigtig. 



Om de »malede P^ugle«s Tilblivelse oplyser samtidige Op- 

 tegnelser et og andet. Af de mange Dagbøger, som Rostrup 



