207 



Da jeg efter faa Timers Forløb atter vendte tilbage, havde jeg 

 med mig 4 Søpapegøjer (Fratercula arctica) og 1 Spidshalet Kjove 

 (Lestris parasiticus), den hvidbugede F'orm, der er ret almindelig 

 heroppe. Efter en lille Runde i den lille ejendommelige By fik 

 jeg nede paa Bryggen Lejlighed til at se en Del Grindehvaler, 

 som var indfangede i de sidste Dage. Da det blev mørkt, blev 

 jeg af de flinke Færinger roet ud til Skibet, som efter Bestem- 

 melsen skulde sejle samme Aften, men ogsaa denne Gang op- 

 holdt Taagen os og tvang os til at forblive her til næste Dags 

 Morgen. Jeg fik da god Tid til i Ro og Mag at skindlægge og 

 præparere det første Jagtudbytte. Næste Morgen, da jeg vaagnede, 

 befandt vi os allerede i rum Sø, og da jeg kom op paa Dækket, 

 laa Strømøs mørke Fjælde omgivne af tunge, regnfulde Skyer 

 allerede godt agter ude. Ved Middagstid nærmede en Storkjove 

 sig Damperen; den fulgte os i et Par Timer, og i min Kikkert 

 fik jeg god Lejlighed, ofte paa meget nært Hold, til at betragte 

 denne saa stærkt aftagende Fugl. Resten af Vejen var Malle- 

 mukken den eneste Fugl, som fulgte os. Søfolkene fortalte, at 

 det var et forudgaaende Varsel for en Storm, naar den viste 

 sig. Naar undtages en Masse >Trawlere« bød Resten af Vejen, 

 før vi 9 August Klokken 12 Nat naaede Vestmanøerne, ikke 

 paa nogen Afveksling. Da Søen var nogenlunde rolig, kunde vi 

 ankre op inde under de stejle Fjælde. Til min Sorg var det jo 

 om Natten istedet for om Dagen, vi kom hertil, saa jeg gik Glip 

 af det mægtige Fugleliv, som udfolder sig paa disse lidet be- 

 boede Klippeøer, og vi skulde allerede sejle inden Daggry. Da 

 Godset i Løbet af faa Timer var bleven landsat, lettede vi Anker. 

 Imidlertid var det begyndt at klare i Øst, saa jeg kunde, da vi 

 sejlede Klipperne meget nær, skimte Fuglene, som i Hundredevis 

 saa bebrejdende ned til os, fordi vi vovede at forstj^rre dem i 

 Nattesøvnen. Men da Skibets Fløjte i det samme udstødte nogle 

 hæse Brøl, som Tegn til, at vi var afsejlede, formelig vrimlede 

 det af Fugle ud over Skibet; i det Halvmørke, som herskede, 

 var det umuligt med Bestemthed at afgøre, hvilke Arter jeg havde 

 for mig. Men da der pludselig bredte sig en hæslig Tranlugt, 

 var jeg klar over, at om ikke alle saa dog Størsteparten har 

 været Mallemukker, som i Hævnsyge kan udsprøjte en tranlig- 

 nende Vædske igennem Næbet; den samme Lugt kan holde sig 

 baade ved Ægget og det præparerede Skind. Den yngler i saa 

 store Mængder, at Beboerne aarlig indsamler mange Tusinde 



