208 



Unger, og da den kun lægger et Æg, er det underligt, den ved- 

 blivende kan være saa talrig. Da vi i det samme passerede en 

 lille eller rettere et Skær, fik jeg Klarhed over en hvid lille 

 Klat, som længe havde tiltrukket sig min Opmærksomhed; det 

 viste sig saa at være en ret anselig Flok »Blikkier«, et Ord, 

 som kun bruges om J* af Ederfuglen (Somateria mollissima). 

 Vi var nu klar af alle Skær og befandt os atter i rum Sø, som 

 i Dag var helt blikstille; Solen hævede sig i det samme over 

 Horisonten og beskinnede med sine Straaler Hekla's og Snåfålls- 

 jøkulls snedækte Tinder, medens det øvrige af Landet var skjult 

 af en let Taage; dette smukke Syn vil jeg aldrig kunne glemme, 

 det hele var som et Fata Morgana, men kun et Øjeblik varede 

 det; thi i næste Nu havde Solen gennembrudt Taagen, og nu 

 viste hele Kysten af Island sig for os. Lidt efter hdt kom vi 

 Landet saa nær, at jeg i Kikkert nøje kunde skelne alle Enkelt- 

 hederne, lige fra de skinnende hvide Fjældtoppe til de dybe, 

 mørke Lavamarker. Solen stod nu højt paa Himlen, og vi fik i 

 Dag det bedste Vejr under hele Sejladsen. Morsomt var det at 

 se Lomvierne, som roede omkring paa Vandet, hver med sin 

 Unge i Kølvandet; naar Damperen — og det skete ret ofte — 

 kom Fuglene for nær, lod Moderen den hjælpeløse Unge i 

 Stikken og dykkede selv under for snart efter at komme op 

 langt fra Skibet. Naar Ungen var kommen godt fra sit Sammen- 

 stød med Damperen, som de fleste Gange var Tilfældet, idet 

 Vandet, som slaar op om Skibets Bov, kastede den saa langt 

 fra Skibssiden, at den undgik Skruen, vedblev den gamle Fugl 

 sin hæse Skræppen, indtil Ungen tilsidst fandt den. Søpape- 

 gøjerne laa i store Flokke hist og her og gjorde sig tykke, med 

 synligt Tegn paa Velvære; disse var mere forsigtige end fore- 

 gaaende Art, men det skete dog af og til, at en ung Fugl kom 

 Skibet for nær; det saa da snarest ud, som den helt tabte 

 Fatningen, thi i Stedet for at dykke ned, baskede den med for- 

 enet Hjælp af Fødder og Vinger hen over Havfladen, indtil den 

 havde fjernet sig i en passende Afstand fra Skibet. Jeg havde 

 i Dag af og til set nogle smaa Fugle i Flok, paa 10 — 12 Stk., 

 svømme omkring paa Vandfladen uden dog at være kommet 

 til Klarhed over, hvilken Art de tilhørte; da jeg imidlertid fik 

 Øje paa en saadan Flok igen, fik jeg Kikkerten frem, og det 

 viste sig at være »Odinshaner« (Phalaropiis hyperboreiisj. Nogle 

 Tretaaede Maager flokkedes om Sild, som blev kastet ud til 



