211 



gaa ned til Stranden, men bliver i samme Øjeblik en Havørn 

 (Haliaetus albicilla) var, der gjorde sig til Gode med et Sælhunde- 

 aadsel. Kort efter fik jeg Kig paa en Flok Stenvendere (Strepsilas 

 interpres) eller Tildra, som Islænderen kalder den. De viste sig 

 imidlertid meget sky, thi hver Gang jeg nærmede mig, fløj de i en 

 stor Bue ud over Vandet for snart efter at kaste sig et Stykke 

 længere frem paa Stranden. Jeg blev da ved paa denne Maade 

 at drive med Flokken, indtil jeg naaede en Plads med Fisk til 

 Tørring, og her benyttede jeg mig af den gode Chance i Dæk- 

 ning af en Bunke Klipfisk at faa Flokken paa nært Hold. Det 

 viste sig, at Smaavaderne holdt til her, thi længere henne paa 

 Stranden trippede 6 Islandske Ryler (Tringa canutus) omkring, 

 og inde paa Land lød Brokfuglens (Charadrius pluvialis) melan- 

 kolske Fløjten. Jeg skød til en Flok Ryler i den Tro, at det 

 var T. cinclus, men da jeg fik dem mellem Hænderne, viste 

 det sig at være T. maritima. — For at anføre hvor tam en 

 Fugl kan blive, naar den gennem flere Aar bliver fredet, skal 

 jeg komme med et Eksempel; det drejer sig om Ederfuglen 

 (Somateria mollissima) . Jeg har dagHg set den gaa op paa 

 »Broen«, en Plads nede ved Havnen, hvor der Dagen igennem 

 er Færdsel af Folk til og fra Skibene; ofte har den Ungerne 

 med sig og søger uanfægtet efter Føde mellem Stenene. Ovre 

 paa »Vidø« yngler den kolonivis, og man kan da, i den Tid 

 Ungerne er smaa, i Baad komme dem saa nær, at man kan 

 tage dem med de blotte Hænder. — Paa Rheden er der en 

 daglig Kamp for Tilværelsen. Maagerne bliver, naar de har 

 faaet fat i den ofte surt erhvervede Føde, paa det ubarmhjer- 

 tigste forfulgt af den griske Kjove; de forsøger da under jam- 

 rende Skrig at undgaa deres Forfølgere, men maa dog til Slut 

 afgive Fangsten til deres svorne Fjende. — Jagtfalken (Falco gyr- 

 falco) har jeg kun set en Gang, men det var til Gengæld ogsaa 

 en helt gammel Fugl. Det var en Dag, jeg havde forlagt 

 Turen ind ad Landet til; jeg saa den længe flyve omkring fra 

 Sten til Sten vel sagtens spejdende efter Lækatte. Paa min Vej 

 ind over »Lavaen« kom jeg til en lille Sump eller Kær; her 

 gaves de bedste Betingelser for »Odinshanerne« (Phalaropus 

 hyperboreus). Selv traf jeg kun 2 gamle Eksemplarer; havde 

 jeg været her i Maj eller Begyndelsen af Juni, kunde jeg selv 

 have overbevist mig om, at de yngler her, da de gamle Fugle 

 sammen med Ungerne drager ud paa Havet i Begyndelsen af 



