230 



osv. Hvad der i Øjeblikket ses mest, vokser jo op og antager ad- 

 skilligt større Omfang, end der i Virkeligheden tilkommer det. 



Raageskaden er kun en lille Del af Landmandens Ulykker, og 

 man føler sig ikke af Prof Boas' Skrift overbevist om, at det nu er 

 saa galt, at vi skal til at lave Undtagelseslove om Raagerne. Lidt 

 mistroisk overfor den megen Tale om Skaden bliver man jo rigtig- 

 nok ogsaa, naar man tænker paa at Ejerne af Raagekolonierne (hvor 

 disse ikke findes i Statsskove) saa at sige altid selv er Landbrugere; 

 det vilde dog have haft megen Interesse at have faaet nogle af disse 

 Raageejeres Syn paa Sagen, men det mangler ganske. Er Skaden 

 saa stor, som der antages, saa vilde vel ingen større Jordbruger 

 taale en Raagekoloni i sin Skov; Forstmændene elsker ikke Raa- 

 gerne, og den Indtægt, en Koloni kan give, er jo dog forsvindende 

 overfor de Ødelæggelser, som tillægges Fuglene; der er her et 

 Punkt, hvor man faar en stærk Mistanke om, at det ikke gaar nær 

 saa galt, som Præsten præker. 



Som Midler mod Raagerne anbefales Nedrivning af Rederne, 

 Fældning af Træerne, hvor Fuglene yngler, og Gennemskydning af 

 Rederne i Yngletiden. Hvorfor saa forresten ikke bruge et Middel 

 der findes angivet hos »Kjærbølling«, der fortæller, hvorledes »Stedets 

 Degn Hr. Gammelgaard .... tilraadede Beboerne at lade en Kanon 

 tordne for dem (Raagerne). Ved at lade denne drøne et helt Døgn 

 igennem, rystede man deres luftige Boliger, saaledes at Fuglene tog 

 P'lugten og lod Æg og Unger i Stikken«. Bogens sidste Kapitel 

 hedder »Lovgivning mod Raagerne«. Saavidt vides staar der ad- 

 skillige andre Ting paa Dagsordenen at lovgive om i den nærmeste 

 Fremtid, saa en særlig Raagelov faar vi næppe ligestraks; at den 

 i hvert Tilfælde ikke vil komme til at lyde som af Forfatteren fore- 

 slaaet, vil næppe mange, der har læst Udkastet, være i Tvivl om. 



FLORA OG FAUNA. 



(Udgivet af Naturhistorisk Forening af Lærere i Jylland, 1911.) 



»Flora og Fauna« begynder sin 12te Aargang med at optræde 

 som Medlemsblad for »Naturhistorisk Forening af Lærere i Jyl- 

 land«. Man kan kun glæde sig over den Interesse, der vises Na- 

 turhistoriens forskellige Grene nulildags og ikke mindst over at 

 en Stand som Lærerne, der 1 højere Grad end nogen anden har 

 det i sin Magt at bibringe den opvoksende Slægt Syn paa og Kærlig- 

 hed til Naturen, slutter sig sammen i en Forening med naturhistori- 

 ske Formaal. Man maa haabe, at Tidsskriftet, der sikkert ikke 

 altid har haft blide Kaar, maa have faaet fast Grund under Fød- 

 derne; af de udkomne Hæfter ses, at der væsentlig fortsættes som 

 hidtil med botaniske og entomologiske Artikler. 



En Bemærkning maa man have Lov til, og det er, at der bør 

 sørges for, saavidt det overhovedet kan ske, at hvad der optages 

 af naturhistoriske Iagttagelser er rigtigt. Der staar paa Omslaget 

 »For Artiklernes Indhold er Forfatterne selv ansvarlige«. Sandt nok, 



