«r 



BIHANG TILL K. SV, VKT.-AKAD. HANBL. BAND 8. N:0 3, 99 



dem emellan, d. v. s. lefver den ene af de b&da organismema 

 p& den andres bekostnad, eller aro de mojligen hvarandra till 

 omsesidigt gagn? 



Innan jag soker besvara dessa fragor, torde ndgra ord om 

 parasitism ocb symbios i allmanhet vara p§. sin plats. 



De Bary, som i ett vid tyska naturforskaremotet i Cassel 

 1878 ballet foredrag*) — delvis efter tan Beneden — angifvit 

 de olika slag af symbios, som forekomma i naturen, skiljer 

 sarskildt mellan antagonistisk och mutualistisk sym- 

 bios. Vid den forra lefver den ene af de bSda symbionterna 

 (gasten) p3. den andres (vardens) bekostnad, vid den senare 

 symbiosen ager det forhallande rum, att de b&da symbionterna 

 befordra hvarandras utveckling. 



Den antagonistiska symbiosen motsvarar i allmanhet, hvad 

 DE Bary ocksa kallar fnllstandig parasitism, eburu graden 

 af parasitism i olika fall icke obetydligt modereras. Mellan 

 parasiten och vardplantan (gasten och varden) forefinnes likval 

 alltid kamp for tillvaron. Afven vid den mutualistiska sym- 

 biosen forefinnas olika grader, ehuru dessa framtrada mindre 

 skarpt Stskilda i vaxtverlden an i djurriket. Van Beneden 

 skiljer inom djurriket mellan mutualister och commen- 

 sualer^). De forra lefva af affall frSn andra djur (t. ex. af 

 epidermisdelar), de »s6rja for toilettens>. De senare lifnara sig 



af ett ofverskott af naringsmaterial, som varden kan undvara. 

 En dylik Stskilnad mellan mutualister och commensualcr kan 

 sv&rligen goras inom vaxtriket; i stiillet forekomma har andra 

 fall af symbios, hvilka sakna motsvarighet inom djurverlden. 



Ett nSrmare studium af cephalodierna visar tydligt, att 

 mellan algen och hyferna icke nSgon kamp for tillvaron fore- 

 kommer, Man kan har icke tala om antagonistisk symbios 

 eller parasitism, ty algen intranger visserligen i vSrdplantan 

 men forstor icke hennes vafnader utan framkallar tvartom 

 uti dem ett hastigare tillvaxande. 



Man skulle mojligen kunna tanka sig, att nhgot slags 

 sjuklig ofverretning (hypertrophi) ager rum vid cepha- 

 lodiemas utveckling. For ett sSdant antagande saknas till- 

 rackliga skal^ dS ingenting finnea hos de cephalodieforande 

 lafvarne, som antyder nSgot sjukligt, sSvidt man namligen 



A. DE Bary: Die Erscbeinung der Symbiose. Strassburg 1879. 

 ^) P. J. VAN Beneden: Animal parasites and messmates. London 1876. 

 s'xXIY (The International Scientific Series. Vol. XX). 



