BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 8» N:0 3. 101 



Han har namligen funnit, att den assimilatoriska effekten ar 

 relativt starkast hos de enkla IjusstrSlar, hvilkas farg utgor 

 kompleinentfargen till de assimilerande cellernas farg. Salunda 

 har han i afseende p& de olika Ijusstralarnes relativa assimila- 

 toriska energi funnit, att for grona cellar Hgga de verksammaste 

 vas^lan^derna i rodt mellan de Fratjenhofeeska linierna B ocli 

 C ocli i blatt vid F, under det att for bl&grona celler assi- 



+ 



railationens maximum Hgger i gult, eliuru mellan B ocL C den 

 assimilatoriska verkan ar ganska stor. Det vill haraf sjnas, 

 som om en laf, hvilken innehaller bade grona och blSgrona 

 gonidier, skuUe pa samma tid ocli vid samma Ijusstyrka kunna 

 . assimilera en storre qvantitet kolsyra an en luf med endast 

 ett slags gonidier. Om saledes Engel:manns undersokningar 

 aro riktiga, hvilket ej finnes anledning att betvifla, torde cepha- 

 lodierna vara lafvarne till gctgn, 



P&tagligt ar emellertid, att den inverkan, som cephalodie- 

 algcellerna utofva p& b^len i olika fall ar ganska vexlande, 

 s§,vidt man namligen f4r sluta hartill af den olika grad af ut- 

 veckling, hvartill cephalodierna hos oiika arter hinna. I ce- 

 phalodierna hos Loharia amplisshna (ScoP.) och X. herhacea 

 (HuDS.) har man ett tydligt exempel harpS. Cephalodiernas 

 utveckling sjnes hos dessa till en borjan forsigg^ pa samma 

 satt; hos den forra fortg^r dock utvecklingen betydligt langre, 

 i det att cephalodierna har icke stanna inuti b&len utan hoja 

 sig ofver dess yta och pa ofre sidan af bS-len utvaxa till stora, 

 busklika bildningar, under det att hos den senare (och i vissa 

 fall antagligen afven hos X. amplissima) utvecklingen af- 

 stannar, medan cephalodierna annu befinna sig i marglagret 

 inuti balen, I forra fallet maste man anse den impuls till 

 kraftigare utveckling, som de b&da symbionterna genom in- 

 verkan p§L hvarandra erh&lla, betydligt starkare. 



Cephalodie-algens forh&llande till lafb&len och sarskildt 

 till hyferna visar stora ofverensstammelser med de normala 

 gonidiernas forhallande till hyferna, och frSgan om cephalo- 

 dierna stSr derigenom i ett nara samband med den Schwen- 

 DENERSKA lafteorin; dels kunna namligen fr&n dem stod hamtas 

 for denna teori, dels visar & andra sidan ett noggrannarc 

 studium af cephalodierna ohallbarheten af en del skal, som 

 blifvit anforda mot samma teori. Jag vill i det foljande 

 narmare soka utveckla detta- 



