BIHANG TILL K. SV< YET.-AKAB. HANDL^, BAND 8. NIO 3. 105 



frambringa bildningar, sora hafva en lafbals alia utmarkande 

 karakterer, och som, ehuru beroende pS ett tillfalligt sam- 

 mahtraffande af ollka organismer, likval aga en bestiimd 

 form och i vissa trakter sk godt som kongtant forekomma. 



Det in§. ocksS, papekas, bvilken hogst vasendtligt olika 

 form samma hyfsystem stundom kan antaga vid inverkan af 

 olika assimilerande celier: hos Lobaria amplissima (Scop.) 

 bilda hyferna tillsammans med gulgrona gonidier en bladlik 

 bal och tillsainmans med blagrona busklika cephalodler. 



Vi ha i den speciela afdelningen afven sett, huru hyferna 

 af Peltidea aphthosa (L.) med en NostocacS knnna frambringa 

 en bildning, som till sin byggnad i allt vasendtligt ofverens- 

 stammer med en Peltigera AcH. (Tafl. I fig. 5); huru hos 

 Lecidea panceola AcH. hyferna forandras vid samverkan med 

 Glceocapsa Magma (Breb.), och ett cephalodium uppstar, som 

 till sin byggnad icke kan skiljas fran en Pyrenopsis IsTL. 

 andra exempel att fortiga. 



Vi ha nu i storsta korthet sett Schwendenerska teorin 

 frdn en atminstone delvis ny synpunkt. Kedan af det anforda 

 framgar dock, att frSgan om. cephalodierna ganska nara beror 

 frigan om lafvarnes natur i allmanhet. En mera utford jem- 

 forelse mellan de normala gonidiernas och de cephalodie- 

 bildande algcellernas forhallande till lafbMen torde ocksa vara 

 egnad att i flera afseenden belysa den Schweadenessea lafteorin. 



Med cephalodierna i yissa afseenden analoga f<>reteel$er» 



Sasom forut at namdt, anser Nylander cephalodlernas 

 normala och konstanta fprekomst hos vissa lafvar ntgora 

 ett tillrackligt bevis derfor, att de icke aro orsakade af en- 

 dophytiska alger. Detta ger mig anledning att hanvisa till 

 nSgra andra vaxter, hos hyilka man funnit mer eller mindre 

 Constant forekommande endophytiska alger, sS, mycket hellre 

 som dessa fall afven i andra afseenden visa ofverensstammelser 



med cephalodierna. 



Pa undre sidan af ofre bladfliken finnes hos -4-soZ/a-arterna 

 en trS.ng oppning, som leder till en stor h&lighet inuti bladet. 

 I denna fann Strasbtirger ^tan undantag iVb^ioc-kedjor, 

 tillhorande samma art, icke blott p& alia Azolla-exemplar 

 utan ock i hvarje sarskildt blad, som han studerade. Och 



E. Stasburger: Ueber Azolla. Jena 1873. s. 39. 



