36 



konserverade material, som af densamma stått mig till buds. 

 Äfven hos de i det föregående beskrifna formerna har jag dock, 

 om' än mindre tydligt, kunnat iakttaga något liknande. 



På öfvergången mellan matstrupens båda delar, som ju 

 till det yttre kännetecknas af en väl utbildad insnörning, åter- 

 finna vi de ventrala körtelmynningarna (se bild 5 tafla I) och 

 strax bakom dem ventilapparaten med sina tre muskelknippen, 

 hvart och ett inneslutande en kärna. Inom själfva bulbus 

 saknas däremot i det närmaste all muskulatur; endast spridda 

 trådar förena centralkanalen med den yttre membranen. An- 

 svällningens omkrets är rundadt sexkantig, och dess främre del 

 innehåller många smärre kärnor. Men de två ventrala kört- 

 larna upptaga dock det största utrymmet. De äro greniga och 

 inskränka sig ej till det rum, som finnes på buksidan om 

 centralkanalen, såsom vi sett fallet vara med homologa bild- 

 ningar hos de ofvan afhandlade Ascariderna, utan omgifva hela 

 håligheten, undanträngande all annan väfnad. Hvar och en 

 innehåller en stor, oregelbundet gestaltad kärna med långa ut- 

 löpare. Till sin struktur påminna de mycket om kärnan i 

 exkretionsorganet hos samma djur, cl. v. s. deras grundmassa 

 är fint kornig samt innehåller en mängd rundade, kromatofila 

 kärnkroppar. 



Där matstrupen och tarmen förena sig, saknas hvarje egent- 

 lig blindsäck. Dock har jag på tarmens ryggsida, där blind- 

 säcken hos de andra arterna finnes, iakttagit en svag antydan 

 till utstjälpning. Tarmen är till sin omkrets rund, och dess 

 ejDitel består af längre celler, samlade i grupper, som skjuta 

 in i organets hålighet, och af kortare, till sin struktur liknande, 

 som fylla mellanrummen mellan grupperna, ett förhållande, 

 som ej i något skiljer sig från, hvad vi lärt känna hos de förut 

 beskrifna arterna. 



Tarmcellernas struktur är tydligt tradig med mellanlig- 

 gande, svampig plasma. De ega alltså ett utseende, som tyder 

 på, att sekretion hos dem eger rum. Staflagret, som bekläder 

 organets hela insida, är väl utveckladt samt når en tjocklek 

 af c:a 8 p.. Strax innan tarmens epitel tar slut, och rektum 

 börjar, är detta staflager på ett egendomligt sätt förändradt. 

 Stafvarna, som förr stått trängda tätt tillsammans, stå nu 



