42 



och den betydelse, de möjligen ega för matsmältningen. Tar- 

 men tilltager bakåt i vidd, men på samma gång aftager tarm- 

 väggen i tjocklek. Samtidigt blifva de meromnämda cellgrup- 

 perna flera till antalet, men lägre. Det inre staflagret visar ej 

 någon slags förändring vid gränsen mellan tarmen och rektum. 

 Detta senare omgifves af en encellig muskelsfinkter med sin 

 kärna på ryggsidan och fibrillerna innerst (se as, as, bild 7 tafia I.) 



Rektums subkutikula visar ej blott kärnor, utan äfven cell- 

 gränser. Och de celler, som ligga närmast mot tarmen, ha ett 

 mycket mera kromatofilt protoplasma, hvilket dessutom är tä- 

 tare än i de andra. Ändtarmens kutikula synes ej nå ända 

 fram till tarmens epitellager, utan lemnar här en springa öppen. 

 Ända fram till denna springa kan man nu följa utlöpare både 

 från de kromatofila subkutikularcellerna och de tre päronlika 

 analkörtlarna (se bild 7 tafla I). Dessa senare äro enligt min 

 åsigt ej annat än omvandlade epitelceller, och de mörka cel- 

 ler, jag ofvan omnämt och hvaraf ett par synas på bild 7, ut- 

 göra ett slags öfvergång mellan dem och cle andra subkutikular- 

 cellerna. 



Analkörtlarnas innehåll är finkornigt, men visar mot peri- 

 ferin en tämligen tydlig tråclighet i radial riktning. Kärnan 

 är hos Ascaris clavata starkt förgrenad, och dess innehåll be- 

 står endast af tätt samlade, kromatofila korn, omslutna af en 

 tunn membran. 



Exkretionsorganet är oparigt hos Ascaris clavata liksom 

 hos Ascaris osculata och spicidigera m. fl. här ofvan behand- 

 lade former. Mynningen anträfias först långt tillbaka, ungefär 

 0,1.5 mm. bakom närvringen, hvarifrån jag sedan kunnat följa 

 den genom mer än halfva djuret. Utförsgången är i synnerhet 

 i början mycket smal; innan den förenar sig med exkretions- 

 organet, sväller den dock ut till en liten blåslik behållare, i 

 hvilken kutikulan bildar en rad af små cirkelformiga veck (se 

 bild 15 tafla II). Öfvergången mellan den ektodermala utförs- 

 gången och själfva exkretionsorganet är, som synes af anförda 

 teckning, mycket skarp och omgifves af en dubbel kontur. Det 

 egentliga exkretionsorganet visar ingenstädes ens en antydan 

 till en sådan bandlikt utbredd del, som vi sett hos Ascaris 

 osculata, spiculigera m. fl.; däremot afsmalnar det jämt och 



