47 



som sinnesorgan, medan de Max tvekar. Han har nämligen 

 sett dessa bildningar, som bestå af en fördjupning eller hålig- 

 het i kutiknlan och äro af vexlande form, hos några sLägten 

 stå i samband med en bakifrån kommande kanal och är böjd 

 att anse dem som exkretionsorgan. Tyvärr har jag ej egt till- 

 gång till lefvande eller ens tilh-äckligt material af Iclithyonema 

 pellucidiim och kan därför ej med bestämdhet yttra mig om 

 denna sak. Dock tyckes det, som om dessa laterala halsporer 

 med deras dubbla kanaler verkligen skulle vara homologa med 

 sidoorganen. 



Vid studiet af muskelfälten, hvilka som nämdt äro myc- 

 ket smala, se vi genast, att ifrågavarande djur är en typisk 

 polymyar. Därom upplyser oss redan bild 21 tafla III med 

 tillräcklig tydhghet, men om möjligt ännu mer bevisande bilder 

 erbjuda tvärsnitten. Hvar cell är försedd med en lång utlö- 

 pare, som går till närmaste medianlhiie. Här fästa de sig ofta 

 i grupper, framkallande utbugtningar på denna. Från muskel- 

 cellerna i trakten af närvringen gå dock utlöparna direkt till 

 detta organ. 



v. LiNSTow* nppger såsom kännetecknande för slägtet Icli- 

 thyonema, att det hör till Schneidees holomyarier; vidare 

 anger han, att hos Iclitlujonema sanguineum talrika närver 

 skola gå från närvringen till de fyra muskelfälten. Genom D:r 

 v. LiNSTOws godhet har jag varit i tillfälle att få undersöka 

 en del af hans eget material och därvid funnit en muskulatur 

 så tydhgt polymyar som någon. För att bestyrka denna min 

 uppgift lemnar jag (bild 22 tatla III) en teckning af tvänne 

 genomskurna muskelceller. Äfven har jag kunnat öfvertyga 

 mig om, att de närver, som v. Linstow sett gå direkt från 

 närvringen till muskelfältcn, ej äro annat än utlöpare från 

 musklernas egen märgfylda del. Willemoes-Suhm," den andre 

 forskare, som noga undersökt slägtet Ichtliyonemas anatomi, 

 säger sig ej ha sett någon märgsubstans »an den mit stärker 

 Längsstreifung von oben nach unten verlaufenden Muskelfibrillen.» 

 På ett annat ställe antyder han, att han anser Ichtliyonema 

 (jlohiceps RuD. — den form han studerade — vara hulomyar. 



' Ueber Ichthyonema sanguineum. p. 127 och 132. 



* Ueber einige Trematoden und Nemathelmintlieii, p. 19. 



