6(5 



först anförda arterna, och det är svårt att i litteraturen erhålla 

 fullt tillförlitliga uppgifter härom, enär man ej kan veta, om 

 observatören haft sin uppmärksamhet särskildt riktad på denna 

 fråga, och man ej heller känner, hvilka undersökningsmetoder, 

 som stått honom till buds. Emellertid förefaller det, som 

 skulle Bochmius samt Strongylus och Eustrongylus verkligen 

 sakna dessa delar. Visserligen talar Schkeider^ om en bakre 

 bulbus hos Strongylus, men på hans teckningar^ synes ingen 

 sådan och Leuckaets, Rzewuskis och Stadelmanns uppgifter 

 stämma väl öfverens sinsemellan och med Schneiders bilder. 



En reduktion eller ett bortfallande af en till näringskana- 

 len hörande körtelrik del har högst sannoHkt sin orsak i för- 

 ändrade lefnadsförhållanden. Och vid en granskning af de for- 

 mer, där en sådan reduktion egt rum, se vi också, att de alla 

 lefva i organ, hvilka erbjuda dem en näring, som redan är be- 

 redd eller som måste anses vara mycket lätt att tillgodogöra 

 sig. Så är fallet med de bägge spolmaskarna, människans och 

 hästens, som lefva i tunntarmen hos sina respektive värdar, 

 och om Dochmius anger Leuckart^ uttryckligen, att den närer 

 sig af värddjurets blod. Samma förhållande är det nog också 

 med de andra Strongylus-artenia., hvilka alla lefva i närings- 

 kanalen, i lungorna eller slutligen såsom Strongylus armatus 

 RuD. i artersystemet hos sina värdar. Äfven om den näring, 

 som erbjudes Ichthyonema i kroppshålan af det djur, den gästar, 

 äro vi väl berättigade att antaga, att den fordrar föga behand- 

 ling för att kunna af organismen upptagas. 



Emellertid är det ej endast förlusten af matstrupens bakre 

 del, som antyder en tillbakagång af näringskanalen hos Äsca- 

 ris lumhricoides och megalocephala, utan äfven själfva tar- 

 mens väfnad är i jämförelse med, hvad vi iakttagit hos Ascaris 

 osculata, spiculigera, decipiens m. fl., svagt utbildad. Den be- 

 står som bekant af ett jämntjockt lager epitelceller utan ett 

 spår af de talrika grupper förlängda celler, som vi sett hos de 

 förra, eller af den tradiga struktur, som vi där lärde känna 

 (se p. 36) och som tyder på en sekretorisk verksamhet. 



' Monographie der Nematoden, p. 133. 

 ' Ibid., T. 8 fig. 7 och T. 9 fig. 2 och 4. 

 ^ Die menschUchen Parasiten, p. 423. 



