stycke bakom den honliga könsöppningen eller, hvilket är det- 

 samma, till strax bakom djurets midt, hos ett annat, som 

 jag undersökt med tillhjälp af snittserier, ännu ett stycke längre 

 tillbaka. Sannolikt föreligga här individuella variationer. Or- 

 ganets största bredd är 1,2 mm. Först ett stycke bakom mat- 

 strupens och tarmens förening når det denna bredd för att ef- 

 ter en sträcka af c:a 11 mm. tämligen tvärt afsmalna, så snart 

 det möter vaginans framåtgående slynga. Den del af kropps- 

 hålan, i hvilken exkretionsorganets utbredda del anträffas, inne- 

 håller utom detta endast tarmen. 



Ytterst j^å exkretionsorganet finna vi en tunn, strukturlös 

 membran, omgifvande ett kornigt protoplasma med fint svampig 

 struktur. Denna organets hufvadmassa genomdrages af en mängd 

 fina förgreningar från dess centralkanal. Kring dessa förgre- 

 ningar liksom kring centralkanalen finnas nu en mängd smärre 

 och större dropplika bildningar samlade. Dessa droppar eller 

 korn, som färgas ganska väl af hämatoxyhn, förekomma äfven 

 spridda i själfva organets plasmamassa, men äro här mindre. 

 Det ser ut, som sammanflöte dessa smådroppar till större om- 

 kring kanalsystemets förgreningar, som härigenom nästan er- 

 hålla utseendet af ett träd, up]Dbärande talrika större och smärre 

 frukter. 



Den kämhka bildning med formen af en oval skifva, som 

 vi sett hos Ascaris sinculigera och Äscaris osculata, saknas 

 här, men i stället finna vi ett rikt förgrenadt nät af kromatofil 

 .substans. På goda tvärsnitt visar sig detta nät bestå af en 

 mängd korn, mycket lika dem, som utgöra innehållet af kär- 

 norna i analkörtlarna hos Ascaris megalocephala samt den kärn- 

 lika kroppen i samma djurs exkretionsorgan. Dessa korn sam- 

 manhållas af en membran, som dock ej alltid framträder med 

 fullt önskvärd tydlighet. Nätet upptar en stor del af exkre- 

 tionsorganets bandformigt utl:)redda del, och det eger en längd 

 af ej mindre än c:a O mm. (se bild 14 tafla II). 



Exkretion.sorganets bakre smala del erbjuder intet af sär- 

 skildt intresse. 



Den honliga könsöppningen är, som ofvan angifves, belägen 

 ungefär \id kroppens midt; hos de flesta af mig undersökta 

 individ t. o. m. någon mm. bakom densamma. Vulvans läge 



