15 



bakom den ventrala mellanläppen, således ej såsom hos Äscaris 

 decipiens Krabbe mellan de båda ventrala läpparna. Härifrån 

 kan man utan svårighet följa iitförsgången till tätt bakom närv- 

 ringen, där den förenar sig med det egentliga exkretionsorganet. 

 Den förra består af ett smalt rör af samma substans som dju- 

 rets kutikula och omgifves af ett väfnadslager, omöjligt att skilja 

 från subkutikulan, såsom nematodernas omvandlade epitel i all- 

 mänhet benämnes. Häraf torde framgå, att hela bildningen är 

 att anse som en lång och smal instjälpning af huden. 



Det egentliga exkretionsorganet är som sagdt oparigt och 

 består af en spolformig Ijildning, som, där den är som mäk- 

 tigast, eger en bredd af 0,7 mm. och en tjocklek af 0,2 mm. 

 Det förenar sig framtill med utförsgången och öfvergår i sin 

 andra ända i ett mycket smalt och långt bihang, som kan föl- 

 jas genom mer än kroppens halfva längd. Den ansvälda delen 

 uppnår ungefär V4 ^f kroppens längd. Den bakre, smala delen 

 är vid dissektion mycket svår att erhålla hel. Sidofältet, vid 

 hvilket exkretionsorganet efter hela sin längd är fastvuxet, är 

 nämhgen bakåt fästadt vid tarmen. Och då denna måste af- 

 lägsnas för att lemna en öfverblick af hithörande Inldningar, 

 skadas lätt exkretionsorganet. 



För öfrigt synes ej sidofältet röna något inflytande af denna 

 sammanväxning, ty hvarken till form eller byggnad är det an- 

 norkinda beskaffadt på den venstra sidan, d. v. s. den, som är 

 sammanväxt med exkretionsorganet, än på den högTa. Endast 

 längst fram är dess ventrala halfva, vid h vilken exkretionsorga- 

 net i början är fastvuxet, något utdragen åt buksidan, dock ej 

 alls i samma grad som hos Ascaris sincidigera. 



Vårt organ omgifves af en strukturlös, cnkclkonturerad 

 membran, som färgas starkt af hämatoxylin. Hufvudmassan 

 af organet utgöres af ett ytterst finmaskigt plasma, hvars 

 svampiga struktur fijrst vid en 1500 gångers förstoring tydligt 

 framträder. I detta plasma finnes en mängd starkt fiirgbara 

 korn, som stundom visa sig på sätt och vis koncentriskt ord- 

 nade. Dessa korn äro i synnerhet tätt samlade kring den cen- 

 tralkanal, som genomgår organet till hela dess längd (se bild 

 12 tafla II;. Från denna centralkanal utgå grenar, hvilka i sin 

 ordning utskicka en oiindlig mängd bigrenar, gi'ii(tins;ittan<lf lifln 



