80 



Detta var mig så mycket mera kärkommet, som jag djupt 

 kände behofvet af att hem ta stöd för min åsigt just från em- 

 bryologin, men genom brist på lämpligt material hindrats att 

 utsträcka mina undersökningar till detta område, en brist, som 

 jag framdeles hoppas kunna fylla. 



Till slut ett par ord om den systematiska ställning, som 

 bör tillkomma Äscaris osculata, spiculigera, lohulata, decipiens 

 och simplex. Vi ha sett, att Diesing och v. Dkasche på 

 grund af exkretionsorganets och näringskanalens byggnad för 

 ett par liknande former vilja bilda ett eget slägte, Peritrache- 

 lius, som de dock anse nära beslägtadt med Äscaris. Men vi 

 ha funnit, att ett näringsorgan, sådant som dessa former ega, 

 tillkommer äfven många andra Äscaris-aicter, särskildt sådana,, 

 som lefva i värddjurets mage, t. ex. Äscaris clavata och ro- 

 timdata. Och exkretionsorganet står ej heller alldeles isole- 

 radt. Dessutom känna vi för närvarande för få Ascarider i 

 anatomiskt hänseende för att kunna med fördel uppdela detta, 

 slägte i flera. Därför anser jag det ej vara skäl att ännu åt- 

 minstone utbryta dessa former för att af dem bilda ett nytt 

 slägte; och detta så mycket mindre, som de höra till tvänne 

 af ScHNEiDERs gruppcr. Den möjligheten är ju ej heller all- 

 deles utesluten, att exkretionsorganet fått sin säregna utbild- 

 ning till följd af det liknande lefnadssätt, dessa former föra. 

 På grund af dessa orsaker föreslår jag att tills vidare inom 

 slägtet Äscaris bibehålla ofvan uppräknade former samt med 

 detsamma införlifva äfven Peritrachelius typicus och insignis.. 



