446 Junta de Ciéncies N aturáis de Barcelona ' (70) 



ja que es basa en carácters tan secundaris com son les dimen- 

 sions i la variació de 1' altura. 



Després de la comparado del nombrós material de qué 

 disposem, no sois de la conca del Llobregat sino també de 

 molts altres indrets, i després de consultar l'obra de Caziot 

 «Etude sur les moUusques terrestres et fluviátiles de la princi- 

 pauté de Monaco et du département des Alpes Maritimes» 

 on es veuen iconografiades un nombre considerable de les 

 suposades especies en les mateixes planxes, no pot menys d'ar- 

 ribar-se a la convicció de que cap d'aqueixes constitueix una 

 forma ben determinable i circumscripta, sino que es reuneixen 

 unes amb altres per transicions insensibles. 



Així és que no pot atribuir-se cap valor a les diferencies de 

 diámetre, altura, globulositat, colorado, i lo que en son conse- 

 qüéncies naturals, com la major o m^enor ampiada de l'umbilic, 

 forma i disposició de 1' obertura, ja que totes les combinacions 

 d'aquests accidents poden trobar-se entre els individus d'una 

 mateixa colonia, no constituint cap obstacle per a la propagado, 

 com ja, en efecte, s'ha observat en la cópula. 



En quant a la porcellanització del test, sembla que és 

 conseqüéncia de la influencia mes o menys immediata del m.ar; 

 així és que aqüestes formes, que abans es nomenaven Helix 

 grannonensis Serv., no s'allunyen tant del mar com les colore- 

 jades. En son prova les localitats observades per nosaltres, 

 com per exemple les abans nomenades H. grannonensis en els 

 límits del Montsech i de les planúries salobres de l'Urgell, men- 

 tre que les formes colorej ades remunten, en forma de dimensions 

 mes reduides que el tipus de Draparnaud, fins al peu de l'alt 

 Pireneu (Seu d'ürgell). 



Aqüestes reflexions ens han induit a reunir baix la deno- 

 minado draparnaudiana tots aqueixos noms que constituien un 

 ver obstacle per a l'estudi d'aquest grup. 



