(87) A. Bofill i F. Haas 463 



Maluquer); (Aguilar-Amat), 7 exemplars; (Marcet, Serradell, 

 Faura); (Haas), molts exemplars. 



Sobre Mura (Boñllj, molts exemplars. 



Els nombrosos exemplars consultáis ens permeten reconéixer 

 l'afinitat d' aquesta Helix amb la precedent, ja que es passa 

 per transicions des de formes extremament carenades qual 

 carena forma com un cordó, a altres que ofereixen sois una 

 angulositat en la última volta i devegades en la terminado 

 d' aquesta, 90 que recorda la barcinensis, de qué acabem de 

 tractar. Pot dir-se que, en cert concepte, montserratensis és, 

 respecte de barcinensis, lo que montsiccim^a és respecte de pa- 

 llavesica. (Vegi's Treb. Mus. Ciénc. Nat. Barcelona, X (1920), 

 p. 23, lám. 2, figs. 13-25). 



Ja hem-dit que és notable la variabilitat de H. montserra- 

 tensis respecte de la carena; lo mateix pot dir-se del diámetre 

 i de r altura. Nostres exemplars de Montserrat varien entre 

 diám. 12 i 9 i alt. 5 i 7 mil. — Els de Sant Lloreng del Munt, 

 que, en general, son mes deprimits superiorment que els de 

 Montserrat, varien entre diám. 11 a 7 i alt. 4 a 6 mil. A mes 

 difereixen deis de Montserrat per 1' estriado de la part supe- 

 rior, que és menys densa, menys regular i mes accentuada, 

 oferint les estries un aspecte capiMaci, co que estableix una 

 transido de montserratensis típica a betulonensis de la que ens 

 ocuparem tot seguit. 



Les figs. i-io de la lá.m. 2 representen quatre exemplars 

 de Montserrat que mostren els extrems de variabilitat respecte 

 les dimensions i la carena. 



Els origináis de les figs. 11-13 procedeixen de Sant Lloreng 

 del Munt i representen també els extrems de variabilitat- res- 

 pecte de les dimensions; en la ñg. 3 vista de sa part superior 

 apareix clarament 1' esmentada poc densa i irregular estriado 

 capiMar. . 



