470 Junta de Ciéncies N aturáis de Barcelona (94) 



H. rugosiuscula francesa ho és tant sois en son naixement. 

 Per aquesta rao la considerem com forma local de H. {Can- 

 didula) rugosiuscula rugosiuscula Drap., aplicant-li la deno- 

 minació mes antiga de monistrolensis Fagot. 



A part de les diferencies sobredites, coincideixen les dues 

 en r amplitud de variació respecte de les dimensions i de la 

 forma; i així s' expliquen les citacions de paladilhd i de jean- 

 hernati fetes de la conca del Llobregat, que representen respec- 

 tivament formes molt elevades i molt deprimides de la rugo- 

 siuscula rugosiuscula i que, en nostre cas, es refereixen a formes 

 análogues de rugosiuscula monistrolensis. 



Les denominacions suhpaladilhei i miraculensis s'han donat 

 a formes que caben dintre de 1' amplitud de variació de H. ru- 

 gosiuscula monistrolensis, la primera de Montserrat i la segona 

 de Miracle. 



En virtud de les regles de nomenclatura, deu suprimir-se 

 com superfina la denominació monasteriolensis , ja que no re- 

 presenta mes que una llatinització del nom monistrolensis, 

 que, a mes, té una prioritat de 14 anys. 



Repetim aquí 1' esmentada figura que hem donat en el 

 treball sobre el Noguera Ribagorgana (lám. 2, figs. 27-32), 

 que té per original un co-tipus de Fagot; i a mes retratem 

 (lám. 2, figs. 33-38) un exemplar procedent de Miracle, co- 

 tipus de H. miraculensis Marcet. 



Resta encara indicar les diferencies entre H. [Candidula) 

 murcica fenchinati i H. [Candidula) rugosiuscula monistrolensis. 

 Com hem dit al tractar de la primera, les dues formes poden 

 confondre's de prompte, per teñir les mateixes estriacions i 

 dimensions; pero H. penchinaíi és sempre mes tectiforme i té 

 r obertura mes rodonejada, mentres que H. monistrolensis és 

 mes escalonada i té 1' obertura angulosa o mes o menys ovalada, 

 segons el grau d'angulositat de l'últim anf ráete. 



