(107) ^- Bopí i F. Haas 483 



volta subangulosa i el peristoma que mai forma un cordó 

 llabial. 



La H. hispida que Salvañá cita a Vallvidrera és sens dubte 

 la martorelli, i la villosa citada peí mateix autor en la rnateixa 

 localitat, o bé es refereix a la martorelli, o, el que pot també 

 ésser, procedeix d'una localitat de l'estranger, citant-la equi- 

 vocadament de Vallvidrera. 



Aquesta forma local de la H. sericea es distingeix constant- 

 ment i perfectament de H. sericea hofilliana, de qué tractarem 

 tot seguit. 



53. Helix (Fmticicolaj sericea bofilliana Fagot 

 (Lá,m. III, figs. 1-7) 



Helix bofilliana Fagot, Annal. Malac, II (1884), p. 177. — Westerlund, 

 Fauna pal. Región leb. Binnenconch., II (1889), p. 52. — Maluquer, 

 ButU. Inst. Cat. Hist. Nat., III (1903), p. 56. — Novellas, Butll. 

 Inst. Cat. Hist. Nat., III (1903), p. iio. — Marcet, Rev. Montserr., 

 III (1909), p. 381.— Bofill, Butll. Inst. Cat. Hist. Nat., XVI (1916), 

 p. 79, fig. en el text. 



Hygromia (Trichia) bofilliana Serradell, Sota Terra (1909), p. 137. 



Helix {Trichia) bofilliana Bofill, An. Junta Ciénc. Nat., II (1917), p. 539- 



H. bolosii Salvañá, An. Soc. Esp. Hist. Nat., XVII (1888), p. 100. — 

 Marcet, Rev. Montserr., III (1909), p. 381. 



Martorell (Rosáis), molts exemplars. 



La Puda de Montserrat (Bofill), molts exemplars. 



Monistrol de Montserrat (Bofill), 10 exemplars (diám. 6 

 a 5'5, alt. 2^75 a 2's mil.). 



Montserrat (Fagot, Salvañá); (Martorell), 5 exemplars; 

 (Bofill), molts exemplars (diám. 5*5 a 5, alt. 2 a i'75 mil.); 

 (Westerlund, Maluquer, Novellas, Serradell, Marcet); (Rosáis), 

 molts exemplars; (Haas), 3 exemplars. 



Sant Llorenc del Munt (Bofill), 5 exemplars; (Rosáis), 

 3 exemplars (diám. 4, alt. 2 mil.). 



