(III) A. Boftll i F. Haas 487 



Vallonia excéntrica Sterki, Proc. Acad. Nat. Se. Philadelphia (1893), 



part II, p. 252, lám. 8, fig. B M. — Pilsbry in Tryon, Man. conch. 



2.» ser. VIII, lám. 32, f. 6-9. — Geyer, Verhandt. Vaterl. Ver. Naturk. 



Würst., LXIII(i907), p. 420; Unsere Land-und Süsswasser-Mollu- 



sken (1909), p. 32, lám. 13, figs. 11, 12. 

 Helix pulchella var. laevis Almera y Bofill (non Sandberger), Almera 



y Bofill, Bol. mapa geol. España, ser. 2.'', IV (1898), p. 96. 



Barcelona (Rosáis), 3 exemplars. 



Castelldefels (Haas), i exemplar. 



Ca'n Ubach de Rubí (Almera i Bofill), 3 exemplars sub- 

 fóssils. 



Referim a aquesta especie els esmentats exemplars, que no 

 corresponen a cap de les dues Vallónies citades en la península 

 ibérica; pero deu teñir- se present que no pertanyen a la forma 

 típica de l'espécie de Sterki. Aquest autor atribueix a sa ex- 

 céntrica una superficie enterament llisa, mentres que els nostres 

 exemplars representen totes les transicions des de la forma 

 típica absolutament llisa ñns a una forma molt regularment 

 i densament costulada [costulata, non costata). Aquesta costu- 

 lació és l'únic carácter que no está conforme amb la descripció 

 original; els demés carácters atribuits a la excéntrica fd'una 

 brillantor en 1' epidermis com la del greix, contorn oval de la 

 closca, umbilic excéntric i ovalat, peristoma poc reflexe) apa- 

 reixen també en nostres exemplars. 



L'existéncia d'una forma costulada en una especie típica- 

 ment llisa no deu estranyar-se per quant la Vallonia pulchella 

 MüUer, també llisa, té una forma costada: la enniensis Gredl. 



Com hem dit abans, no sabem que aquesta especie hagi 

 sigut citada en la península ibérica; solament Sterki (1. c, 

 p. 254; la cita deis Pireneus, sense concretar localitat, ni tant 

 sois si és aquesta deis Pireneus francesos o espanyols. 



L'exemplar representat en les figs. 8- 11 de la lám. 3 pro- 

 cedeix de Barcelona. 



