(147) A. Bofül i F. Ilaas 523 



d'aquesta última per ses dimensions menors (alt. 8, diám. 2 mil. 

 en comptes d'alt. 11, diám. 2 '5 mil. en P. af finís), per la closca 

 mes débil, el test bru fose poc brillant, la forma de l'obertura 

 mes rodonejada i la denticulació mes acusada, carácters tots 

 que es presenten amb molta constancia i amb exclusió de for- 

 mes del tipus, pero que, segons nosaltres, no basten per a con- 

 siderar-la com especie independent. Per nosaltres no és mes 

 que una subespécie de P. affinis propia de la regió del baix 

 Llobregat i deguda al terreny d'aquesta regió, que és escás en 

 calissa. 



En les figs. 14-17 representem dos exemplars de la localitat 

 clássica, Montserrat, que mostren en diferents graus la major 

 o menor apariencia del sinus en la vora externa de l'obertura, 

 que és tan característic de 1' especie. 



77. Pupa (Modicellaj affinis catalonica BofiU 



Pupa catalonica Bofill, Bull. Soc. mal. France, III (1886), p. 157. — 



Maluquer, Bol. R. Soc. Esp. Hist. Nat. (1904), p. 124. 

 P. perlonga Maluquer, Bol. R. Soc. Esp. Hist. Nat. (1904), p. 124. 

 Jaminia affinis Rosáis, Butll. Inst. Cat. Hist. Nat., XIII (1913), p. 108. 



Guardiola (Rosáis). 



Bagá (Rosáis), molts exemplars; (Haas), 9 exemplars. 



Greixa (Haas), molts exemplars. 



Falgars (Haas), molts exemplars. 



Pobla de Lillet (Maluquer); (Haas), molts exemplars. 



Muntanya de Rus (Bofill), 3 exemplars. 



Castellar d'En Huch (Haas), molts exemplars. 



Aquesta altra raga local de P. affinis Rossmássler, que 

 viu en la conca del Llobregat, es troba amb major freqüéncia 

 en la del Ter, d'on fou descripta primitivament, per qual motiu 

 en tractarem amb mes detenció a 1' ocupar- nos- en en l'estudi 



