(i;9) Artur Bofill, F. Haas i J. B. d' Aguilar- Amat 67 



elles, pels exemplars vivents que es troven als voltants de 

 Benasque. Seria precipitat formular des d'are qualsevol con- 

 clusió o llei biològica respecte a aquest fet, però creiem que 

 haurà demostrat l'importància i necessitat de recullir nom- 

 brosos exemplars, i de formar coUeccions regionals, comar- 

 cals o locals, ja que les investigacions biològiques i sistemà- 

 tiques, sols a base de gran nombre d'exemplars i localitats 

 poden portar-se a cap. 



Les deduccions zoogeogràfiques de tot lo exposat, poden 

 resumir-se en poques paraules. La analogia per a la separa- 

 ció de faunes, tantes vegades treta a tom, entre els Pirineus 

 i els Alps, veiem com no existeix. Els Pirineus estan habi- 

 tats pels mateixos animals, en llurs vessants Nord i Sud. En 

 camvi, sembla existir una divisòria pirenaica transversal 

 Llevant-Ponent, en lo que a la fauna es refereix. En aquest 

 sentit podria pendre's com a ratlla de separació l'aigua- 

 vessant entre el Valira i l'Alt Garona, i 'Valira i Noguera 

 Ribagorçana. Amb seguretat s'ha comprobat fins are, sobre 

 tot per V Hèlix (Chiloirema) desmoulinsi desmoulinsi a llevant, 

 iH. (Chil.) desmoulinsi acrotricha al centre, — una separa- 

 ció entre el Pirineu oriental i central; si la fauna se conserva 

 uniforme en el demés de la serralada, o té lloc urte nova 

 divisió entre el Centre i l'Occident, s'escapa fins are a nos- 

 tres deduccions. Pel contrari, la divisòria Llevant-Ponent, en 

 lloc de la Nord-Sud, deu acceptar-se com definitivament 

 establerta. 



