22 Institució Catalana d' Història Natural (14) 



l'esmentat de Fagot, i altre un xic anormal, amb vestigis de 

 faixa en l'últim anfracte, i de dimensions 8 per 13 mil. 



Pujant a la Renclusa (Aguilar-Amat). 64 exemplars, que 

 presentan en part encara la coloració típica de H. ericetorum, 

 però amb tendència a variar-la de manera que els primers 

 anfractes són blanc-cendrosos i l'últim d'una tonalitat més 

 fosca. La major part dels exemplars presentan caràcters 

 de transició entre el tipu i la forma maladettce, si bé hi han 

 representats entre ells els dos extrems (alt. 5 a 7; diàm. 10 

 a 1 1 mil.) 



Renclusa (Aguilar-Amat, Haas). 24 exemplars de mala- 

 dettce, tots sense faixa i amb la coloració i altres particula- 

 ritats indicades en l'esmentada H. maladettce (alt. 5 a 7: 

 diàmetre g'S a 1 1 '5 mil.) 



Pic de Paderna en la vall de l'Essera (Aguilar-Amat). 26 

 exemplars, tots corresponents a H. maladettce, i sols en un 

 d'ells, adult, s'hi noten vestigis d'una faixa. Els joves presen- 

 tan dèbils faixes en la part inferior, les quals després desapa- 

 reixen (alt. 5 a 7; diàm. 9 a 11 mil.) 



La forma de H. ericetorum corresponent a H. maladettce 

 viu sempre junt amb VH. carascalensis esserana. 



17. Hèlix (Candidula) conspurcata stolismena Bourguignat 



Hèlix stolismena Bourguignat, in Servain, Étude moll. Esp. et Port (1888), 



p. 78. 

 H. renei Fagot, Bull. Soc. Hist. Nat. Toulouse (1888), t. 12, p. 72. 



No coneixem aqueixes dues espècies, però es desprèn 

 de les referències que fan llurs mateixos autors, que han de 

 figurar com forma local de Candidula conspurcata. 



Fagot, 1. c, fa esment de la presència d'H. stolismena 



