20 Institució Catalana. d'Història, Natural (12) 



No deu abundar, ja que els demés exploradors no l'han 

 trobat. 



1 5. Hèlix (Xerophila) arigonis (Rossmàssler) 



Icon... (1854). t. 3, p. 21; làm. 6ó, f. 82-;, 824. 



Campo (Fagot). 3 exemplars amb faixes; la variegata pot 

 ser no existeix en el centre pirenaic: tots els exemplars recu- 

 llits en diferents punts del Noguera Ribagorçana (Bofill), 

 corresponen aixís mateix a la varietat ex-colore adornada de 

 faixes. 



No considerem aquesta Hèlix com una forma local de 

 Xerophila cespiiuni Draparnaud perquè, com diu Rossmàss- 

 ler, difereix per caràcters anatomies. 



16. Hèlix (Helicella) ericetorum Muller 



Verm. terr. fluv. hist. (1774), t. 2, p. 33. 



Hèlix maladettce Bourguignat, ia Fagot Gat. raz. mol. Essera (1888), p. 8. 



Es freqüent en tota la vall. Seguint vall amunt, els indi- 

 vidus van adquirint caràcters que els aproximan als que 

 induïren a Bourguignat a distingir-los amb el nom de H. ma- 

 ladeíice, descripta més tard per Fagot. 



Els individus que es troben des del pla dels Estanys fins 

 a la Renclusa i Paderna, corresponen a la forma denomina- 

 da maladeiioe i, per tant, poden considerar-se com caracte- 

 rístics de les regions elevades del maciu de la Maladeta. 

 (Làm. I, figs. 1 1-13). 



Les principals diferències que ofereix H. maladettcs 

 comparada amb H. ericetorum típica, consisteixen en que 



