vitou vybíhajíce. Štětiny vlasovité a zároveň pilovité jsou jen u rodu Lophochaeta 

 (Tab. IV. Fig. 13, Jj), jejž nade vše případně karakterisují. Mají tvar i velikost štětin vlaso- 

 vitých, jsou však dvojstranné zoubkovány, kteréžto zoubky v jemné dlouhé osiny se protahují, 

 čímž celá štětina tvaru chvostovitého nabývá. — Zajímavý jsou též štětiny vlasovité u rodu 

 Spirosperma (Tab. IV. Fig. 13, «j, «4), jež však vlastně přechod ku štětinám rozeklaným 

 tvoří. Jsou dosti krátký, vždy však prohnuty a dolení jich třetina nápadně zúžena, takže tře- 

 tina střední kolenovitě stloustlou se jeví, čímž jakýsi as počátek nodulu je naznačen. Konec 

 hoření není též ostře, nýbrž tupě ukončen, případně velkým zvětšením objeví se býti jemně 

 rozeklán, čímž opětně přechod ku štětinám rozeklaným jest naznačen. — Štětiny roze- 

 klané vyskytují se u všech našich Tubificidů, střídajíce se ve váčcích obyčejně se štětinami 

 vlasovitými. Jsou vždy nahoře i dole prohnuty a asi v polovici své délky nodulem opatřeny. 

 Nahoře zakončeny vždy dvěma zoubky, jež bud rovně ku předu trčí, buď rozmanitě jsou za- 

 křiveny. — Štětiny hřebínkovité nutno považovati toliko za modifikaci štětin i'oze- 

 klaných. První asi přechod ku štětinám těmto pozorovati lze na některých rozeklaných štěti- 

 nách (zejména na předních segmentech) Tubifexa, kde mezi oběma zoubky nezřetelná, často 

 jednou neb dvěma rýhami opatřená blanka se táhne. Jiný význačný přechod jeví se u roze- 

 klaných štětin hřbetních na prvních segmentech tělních u Ilyodrila (Tab. IV. Fig. 13. c, — C3). 

 Oba zoubky těchto štětin jsou skoro rovny, tupě ukončeny, mezi oběma pak napjata jest 

 průsvitná membrána. Jiný tvar nedokonalých štětin hřebínkovitých vyškytá se na předních 

 segmentech tělních u Lophochaety (Tab. IV. F. 13. Ďj — h^). Hřbetní štětiny jsou tu vesměs 

 kolenovitě prohnuty, oba pak zoubky jejich spojeny jsou membránou, jež několika rýhami ne- 

 dokonale hřebínkovitého tvaru nabývá. Dokonale hřebínkovité formy štětin nalézti lze toliko 

 u Psammorycta a Spirospermy. U prvního z obou rodů jsou štětiny tyto zvláště ve- 

 likostí svou patrný, dodávajíce zvířeti celému neobvyklým tvarem svým rázu sice neobyčej- 

 ného, avšak velmi pěkného. Jsou jen velmi málo prohnuty, oba pak zoubky značně od sebe 

 odstávajíce spojeny jsou značně tlustou membránou, čímž celek podoby lopatkovité nabývá. 

 Membrana pak sama dělena jsouc několika podélnými, téměř rovnoběžnými rýhami bére na 

 sebe podobu hřebínkovitou. U Spirospermy (T. IV. F. 13. a, — «3) jsou štětiny hřebínkovité 

 celkem téže formy, jsou však mnohem menší a vsunuty téměř až po konec horní do váčku 

 štětinového. Na konec zmíniti se jest ještě o jedné roztroušeně jen se vyskytující modifi- 

 kaci štětin rozeklaných. U rodův Tubifex, Lophochaeta a Spirosperma nalézti lze 

 někdy štětiny rozeklané, jež vedle obou obyčejných zoubků mají ještě zoubek třetí, který 

 uprostřed mezi oběma je umístěn. Celkem nevyskytují se však štětiny tohoto tvaru pravidelně, 

 toliko jen u Spirospermy (T. IV. F. 13. a,) častěji se objevujíce. 



Štětiny vůbec umístěny jsou ve váčcích štětinových. Každý z váčků chová vždy celý 

 svazek štětin; vedle však štětin pozorovati lze v něm vždy několik buněk žlaznatých, veli- 

 kými jádry opatřených a buď lateralně, buď basalně umístěných. Buňky tyto jsou mateřskými 

 buňkami nových štětin, jež určeny jsou k tomu, by nahradily staré opadané štětiny. 



Na stěnách váčků, jež tvořeny jsou membránou pojivovou, ve které vždy jen roze- 

 znati lze veliká, ellipticky se protahující jádra, inserují svaly, jež určeny jsou, aby váčky vy- 

 chlípovaly neb vzájemně řídily. 



