10 



Domněnku, jakouž jsem v první své práci o elementech těchto vyslovil, nemohu opětně 

 ničím jiným podporovati, leda opětným pozorováním, jež se dělení těchto elementů dotýče. 

 Nutně souvisí elementy tyto s výkonem exkrečním, jak dokazují zejména žláznaté paitie orgánů 

 exkrečních, na nichž elementy tyto se nakupují, když dříve rozrušením utrhlých se žláz chlora- 

 gogenní z obalu jejich se byly vybavily. 



Konečná partie roury zažívací Tubificidův čili konečník zaujímá v pravdě mini- 

 mální část roury zažívací. Zaujímá skorém necelý segment poslední i patrným jest vzhledem 

 k žaludku střevnímu toliko dosti nenáhlým zúžením objemu svého. Ústí pak na venek otvorem 

 řitním, jehož však pravou polohu dorsalní toliko na praeparatech přesně lze zjistiti. 



Soustava nervová. 



Soustava nervová Tubiůcidů vytvořena je dle obvj'kleho typu, jakýž u annelidů vůbec 

 nalézáme, i skládá se z uzliny mozkové a pásma břišního. 



Uzlina mozková Tubificidů dosahuje značných rozměrů i umístěna jest především 

 ve větší, hoření části laloku čelního, zasahujíc u některých rodů i do prvního segmentu tru- 

 pového. Celkem u veškerých rodů našich Tubificidů lze konstatovati jeden a týž plán, pokud 

 tvaru uzliny a jejího rozčlenění se dotýče. Sledujeme-li pak ve směru tom uzliny mozkové 

 všech našich rodů, počínajíce Ilyodrilem a končíce Limnodrilem, vystihneme jistý postup od 

 menší mohutnosti a skrovnějšího rozčlenění k mohutnosti značnější a k rozčlenění složitějšímu. 



Aby další výklad jasnějším se stal, nutno poněkud se zastaviti u všeobecného typu 

 uzliny mozkové Tubificidů. Nutno především rozeznávati vlastní střední část uzliny moz- 

 kové a výběžky čili laloky, jimž uzlina ku předu, jednak do zadu a po stranách se prodlu- 

 žuje. Laloky tyto jsou párovité a dle uvedeného možno mluviti o lalocích předních, zadních 

 a postranních. 



Po krátké této poznámce podle naznačeného předem postupu sledujmež nejprve tvar 

 uzliny mozkové Ilyodrila (T. I. F. 1. .á). 



Obrys uzliny mozkové tohoto rodu je vždy obdélníkovitý, tudíž uzlina sama značně 

 do šířky protáhlá, s oki-ajem předním poněkud vypouklým, se zadním málo vniklým. Laloky 

 přední (L) vybíhajíce po obou stranách okraje předního, značně jsou zúženy a brzy přecházejí 

 v dvé krátkých větví nervových zásobujících obě postranní pásma laloku čelního. Podobně laloky 

 zadní (IIL) jsou velmi nepatrný, tvaru jsouce konického vybíhají párovitě ze středu okraje 

 zadního, končíce dost ostře. Oba pak konečné vrchole jejich místem jsou upevnění párovitých 

 svazů cerebroparietálních (pv), sprostředkujících zavěšení uzliny mozkové na stěnu tělní. Laloky 

 postranní (IL) skutečně jsou nejmohutnější, pošinuty jsou až na oba konce okraje zadního 

 a ^značně jsouce široký, ukončují se velmi tupě. 



Uzlina mozková rodu Tubifex, již nutno hned po Ilyodrilu na řadu klásti, liší se 

 již dosti značně vzhledem k mohutnosti laloků a umístění jejich. Jest celkem do osy podélné 

 protáhlá, s okrajem předním skoro rovným a se zadním značně vykrojeným. Z laloků vy- 

 nikají zejména okrouhle konické laloky zadní, jimiž celý okraj zadní v zad se prodlužuje. 

 Kuželovité laloky postranní posunuty jsou tuto v hoření polovice obou oki-ajů postranních, 



