11 



takže téměř se dotýkají obou laloků předních, krátkých sice, však zaačně do výšky obou- 

 stranně smáčknutých. 



Uzlina mozková Psammorycta těsně řadí se tvarem svým i jinak organisací svou 

 k uzlině mozkové Tubifexa. Jest však něco štíhlejší, okraj pak zadní ostře vyseknut a oba 

 laloky zadní končí ne okrouhle, ale dosti ostře. Uzlině mozkové Psammorycta dosti jest po- 

 dobná uzlina mozková rodu Spiro sperma (T. I. F. 3.), však liší se kulovitě podlouhlými 

 laloky zadními (III.), zvláště však okrajem předním, který v centru vybíhá v kuželovitý, 

 okrouhlý, krátký, však široký processus (jp?-). 



Uzlina mozková Lophochaety (T. I. F. 4.) zavírajíc v sobě některé znaky téže 

 uzliny Spirospermy, přechází znaky jinými v typ mozkové uzliny u Limnodrila. 

 Jest velmi silně do délky protáhlá, okraj zadní úzce vyseknutý, oba pak laloky zadní (III.) 

 ostře zakončeny. Oba laloky postranní (11.) zredukovány jsou téměř na dosti neznačné hrbo- 

 lovité výběžky, za to však každý z laloků předních je rozdělen na větev hoření (la) a větev 

 dolení (K), z nichž pak každá značně je prodloužena. Důležitým vzhledem ku Spirospermě 

 je pak konečně okraj přední, vybíhající v processus (pr) dlouhý, však úzký. 



Typ nejkombinovanější, pokud tvaru a rozčlenění se dotyce, vůbec pak typ nejdokona- 

 lejší, jaký v čeledi Tubificidů pozorovati lze, představuje uzlina mozková u Limnodrilidův 

 (T. I. F, 7.). Jest vždy do délky protažena s okrajem zadním vykrojeným, s okrajem předním 

 skoro rovným bez processu. Laloky zadní (III.) jsou široký, polokulovity, laloky postranní (II.) 

 téměř degenerovány, kdežto laloky přední jsou opětně jako u Lophochaety rozděleny na 

 větev hoření (IJ a dolení (í^). Oba pak tyto laloky vynikajíce mohutností i délkou svou, za- 

 ujímají značnou část uzliny mozkové. 



Z typu uzliny mozkové, jakýž tuto všemi popisovanými rody Tubificidů sledován byl, 

 vymyká se poněkud uzlina mozková rodu Bothrioneuron (T. I. F. 8.). Jest formy velice 

 primitivní a lze tuto jednoduchost její vysvětliti toliko jistou korrelací s přítomností orgánu 

 smyslového, jímž rod tento přede všemi Tubificidy se honosí. Nicméně byť i mohutnost této 

 uzliny mozkové a její rozčlenění v jistém smyslu redukovány byly, vždy možno na ní roz- 

 poznati tytéž části, jaké u rodů ostatních popisovány byly. Jest pak uzlina tato vždy v ose 

 podélné prodloužena a okraj její přední skoro rovným, zadní pak úzce a hluboce vyseknutým. 

 Laloky zadní (III.) vynikajíce mohutností svou mají podobu dlouhých kuželů, úzce končitých, 

 kdežto laloky přední (I.) krátkým cípkům se podobají a laloky postranní (II.), krátce kuželo- 

 vité, téměř svou nepatrností zanikají. 



Spůsobem popsaným rozčleněná uzlina mozková Tubificidů poskytuje místa velikému 

 počtu větví nervových, aby vycházejíce z ní, určitými směry ku stěně tělní se ubíraly. Tyto 

 cerebrální větve nervové vždy způsobu jsou dvojího: buď jsou to větve mohutné, spíše 

 pásma nervová, složená z velkého počtu jemných fibrill, s průběhem obyčejně krátkým, 

 vždy směřujícím ku stěně tělní, kam celé pásmo svými fibrillami vniká, bud jsou to větévky 

 nervové rozvětvující se na průběhu svém velmi rozmanitě a tvořící přečasto celou síť jemných 

 vláken a malých uzlin nervových. Pásma nervová u téže uzliny mozkové vždy konstantně vy- 

 stupují a mají za původ svůj laloky uzliny mozkové. Tak u všech Tubificidů vychází z la- 

 loků předních vždy jeden pár větví nervových, je-li každý z laloků nerozdělen, nebdva páry, 

 jsou-li oba laloky rozděleny. U Ilyodrila (T. L F. 1. vrij) jsou obě větve dosti dlouhé i vy- 



2* 



