13 



uzliny mozkové z obou laloků postranních, sbíhají dále pod pharynx a spojují se tuto s první 

 uzlinou pásma břišního. U rodu Lophochaeta (T. I. F. 4, 5) a Limnodrilus (T. I. F. 7.) 

 mají však komissury jiný ještě původ vedle obou laloků postranních : jedna větev, to hlavní 

 a mohutnější, vybíhá totiž vždy z laloku postranního (com„), větev však druhá, méně mohutná 

 (com.^) má původ svůj v zevnější větvi každého z obou laloků předních vnějších. Obě kommis- 

 sury mocnými jsou pásy, zabírajícími v objem svůj větší část fibrillovité substance uzliny mo- 

 zkové. Ač tedy hlavní jich massa z fibrill nervových se skládá, nicméně na počátku i konci 

 svém provázeny jsou povlakem buněk nervových, jako pokračování laloků postranních neb břiš- 

 ního pásma se jevících, kterýžto dále povlak u některých forem, zvláště u Bothrioneuron 

 Vejdovskýanum (T. I. F. 8. com) velice je vyvinut. Kommissury taktéž jsou původci ně- 

 kolika větévek nervových, jež ku př. u Bothrioneurona (Z) v páru jednom, u Tubifexa 

 a Limnodrlla v párech několika jsou přítomny a ze zevní strany obou kommissur vybíhají. 

 U rodů jiných nejsou tyto větévky vždy přítomny, jakož i u rodů předcházejících ne vždy 

 konstantně vystupují. 



Pásmo břišní přijavši obě kommissury vytvořuje v segmentu prvním trupovém i ve všech 

 segmentech následujících pravidelné uzliny. Uzlina prvního segmentu trupového, také uzlinou 

 subpharyngeal ní nazvaná (ač ne vždy správně, nutno tak zváti veškeré uzliny segmentů, 

 jimiž pharynx prochází) jest vždy tvaru od ostatních uzlin odchylného a pro jednotlivé rody 

 dosti význačného. Jest vždy celkem srdcovitá a původcem jest několika párů nervových. Tak 

 téměř u všech našich rodů mohl jsem konstatovati jeden pár nervů (T. I. F. 4. 7. a), u Bo- 

 thrioneurona (T. 1. F. 8. a) dokonce více párů, jež z předního kraje této uzliny vznikajíce po 

 velmi krátkém průběhu v integument doleního pysku vcházejí, jejž pak innervují. Však za pří- 

 znivých okolností možno nalézti, že i z obou postranních krajů této uzliny jeden pár delších 

 nervů ku stěně tělní se ubírá (viz rody: Tubifex a Lophochaeta, T. I. F. 4. h). uzlina 

 trupového segmentu druhého liší se někdy od uzlin segmentů ostatních, což zejména u Lopho- 

 chaety velmi pěkně je viděti, kde nervy periferické (T. I. F. 4. 1, 2) z uzliny této vycházející 

 následkem značnější stěsnanosti význačně seřaděny jsou. Uzliny segmentů ostatních ukazují ve 

 všech skorém segmentech týž tvar, ač v segmentech mladších menší vždy vyvinutost poněkud je 

 od sebe různí. Celkem každá uzlina jednotlivého segmentu je trojitá, dělíc se na část přední, 

 střední a zadní, ač jednotlivé tyto části i samy pro sebe na pravidelné menší partie rozděleny 

 býti mohou (T. I. F. 6. 9.). Každá z těchto tří částí dává vznik jednomu páru nervů periferi- 

 ckých, takže celkem na každý segment tři páry těchto nervů připadají. Nejmohutnější z těchto 

 párů nervových jest střední (II.), jehož původcem vždy jest též nejmohutnější část uzliny. Oba 

 nervy tohoto páru vycházejí ze substance vláknité, probíhají tedy na počátku svém přes sub- 

 stanci buněčnou dotyčné části uzlinové i vcházejí pak po delším přímém průběhu do integu- 

 mentu, jejž jemnými fibrillami svými zásobují. Druhé dva (I., III.) páry nervů periferických 

 probíhají tím spůsobem, že pár přední vzniká na rozhraní partie přední a střední, pár zadní 

 pak na rozhraní partie střední a zadní, oba pak směrem poněkud šikmým přímo v integument 

 dotyčného segmentu se ubírají. 



K těmto nervům periferickým uvnitř segmentů probíhajícím dlužno přičísti i jiné, jež 

 na rozhraní segmentů (a, b) jsou umístěny a jimž innervace dissepimentů přináleží. Jsou vždy 

 nepatrnější nervů předcházejících a přítomny jsou buď v páru jednom neb ve dvou. Nervy 



