16 



Každá z postranních cév přibližuje se totiž těsně k postranní čáře tělní a vysílá v in- 

 tegument několik větví (ve). Větve tyto probíhajíce integumentem vytvořují v každém segmentu 

 úhlednou síť cévní, jež opětně četnými anastomosami se sítí segmentův ostatních souvisí. Te- 

 kutina krevní, jež tuto integumentalní síť byla proběhla, vi-ací se pak do cévy ventrální zvlášt- 

 ními dvěma cévami (se), které od postranní čáry tělní z integumentu vycházejíce na krátko 

 jen probíhají a přímo ve ventrální cévu ústí. 



Z popsané právě organisace soustavy cévní v přední části těla u Ilyodrila dosti je 

 patrná příbuznost s poměi-y, jaké u Naidomorph panují; ovšem nutno tu nepřikládati větší 

 váhy onomu rozvětvení cév postranních, jež jen na vi-ub integumentalního systému cévního 

 spadá, který specielně u Ilyodrila zvláště je vyvinut. 



Dosti značně odchýlenou od typu prvního jest organisace cévní soustavy typu dru- 

 hého, jak u všech ostatních domácích rodů Tubificidů se jeví, jak však až dosud od rozlič- 

 ných autorů v detailech svých popsána nebyla. Maje na mysli vždy jen karakteristické známky 

 tohoto typu cévního, chci je podrobněji líčiti u rodu Lophochaeta, jenž pro průsvitnost 

 integumentu svého, jakož i pro pravidelnost soustavy cévní zvláště příznivým ku zkoumání 

 této se ukazuje (T. II. F. 6). 



Obě hlavní cévy dorsalní (cd) a ventrální (cv) spojené systémem cév postranních i tuto 

 přicházejí, však k oběma přistupují cévy dvě jiné, velmi karakteristické: céva supraintesti- 

 nalní a céva subintestinalní. Céva dorsalní (cd) totiž probíhajíc od zadního konce těl- 

 ního ku předu, odlučuje se v segmentu devátém od roury zažívací, aby dále volně až v lalok 

 čelní postupovala, avšak oddělivši se v dotyčném segmentu, dává céva dorsalní vznik cévě 

 nové, supraintestinalní (spr), která na hřbetní straně oesophagu až k rozhraní mezi 

 oesophagem a pharyngem (segment pátý) probíhá, kdež náhle pak končí. Céva dorsalní zatím, 

 když byla však až v lalok čelní dospěla, rozděluje se spůsobem známým vidličnatě a přechází 

 ve známou vidlici ventrální (w), která opět v segmentu čtvrtém pod phaiyngem v jednoduchou 

 cévu ventrální (cv) přechází. Tato na dalším průběhu svém neprobíhá spůsobem jednoduchým. 

 Již v prvém segmentu oesophagealním (v segmentu šestém) vysílá jednu nepárovitou větev (b^) 

 ku střevní síti cévní, v segmentu pak následujícím hned několik (aj — a^) nepárovitých větví 

 podobných. Na počátku segmentu osmého rozděluje se céva ventrální konečně ve dvě větve. 

 Větev hoření přiléhá těsně k oesophagu i probíhá dále po břišní straně roury zažívací jakožto 

 céva subintestinalní (sh). 



Nová tato céva jest nejpatrnější a nejmohutnější právě při vzniku svém; na dalším 

 průběhu k zadnímu konci těla pozbývá postupně své mohutnosti až v zadních segmentech těla, 

 kdež často dvojitou se býti jeví, neliší se téměř od parallelně probíhajících cév sítě střevní. 

 Druhá z větví rozdělením cévy ventrální povstalých jeví se býti pokračováním cévy 

 ventrální; však i tato céva na svém počátku vysílá několik větví spojných (ci— Cj), značně 

 mohutných, ku cévě subintestinalní, až konečně před zadním dissepimentem segmentu osmého 

 na pouhou kapillaru (vb) klesá, která teprv spojením se s oběma postranními pulsujícími cé- 

 vami (Ii, I„, tak zv. srdci) segmentu osmého původní mohutnosti své jakožto céva ventrální 

 opětně nabývá. Od místa spojení probíhá pak céva ventrální volně a nedělené až v poslední 

 segmenty zadního konce tělního. 



