19 



postranních mají. Tyto kličky postranní překvapují odchylkou, kterou u ostatních rodů našich 

 Tubificidů marně hledáme. U všech tuto popisovaných rodů vybíhá v každém segmentu z cévy 

 dorsalní vždy jeden pár kliček postranních, u Bothrioneurona však jest to toliko jediná, ne- 

 párovitá klička postranní, jež z cévy dorsalní vychází. Za to vyniká tato klička cévní po- 

 měrnou mohutností, ač její průběh naopak velmi krátkým jest : ubíráf se přímo směrem šikmio 

 dorsalním k stěně tělní, kdež v integument se rozvětvivši a vylíčenou právě síť cévní vytvo- 

 řivši, vchází opětně v podobě jednoho páru větévek cévních do dutiny tělesné, aby po krátkém 

 průběhu v cévu ventralní vústila. 



Tato nepravidelnost dotyčných kliček postranních zdá se býti na pohled velmi ná- 

 padnou; přece lze ji velmi dobře vysvětliti splynutím párovitých kliček posti-anních ve kličku 

 jedinou. Dokazujeť tak zejména ta okolnost, že vnikajíc v integument dělí se každá klička 

 vždy jen ve dvé větví cévních, jež pak teprve původ celé síti kapillar dávají. Ostatně i mo- 

 hutnost kličky, jakož i středové její postavení vzhledem k segmentu, jejž zásobuje, dají tušiti 

 původní její párovitost. 



Celkem, jak z popisovaných příkladů vidno, jest úprava kliček postranních mezi Tu- 

 bificidy velmi rozmanitá a lze ji proto vždy vykládati jakožto sekundárně vzniklou, nehodící 

 se tudíž dobře pro znak generický. Tak patrno příkladem u rodu Limnodrilus, kde jeden 

 druh (L. Claparědianus) honosí se kličkami jednoduše probíhajícími, druhý však již (L. Hoff- 

 meisteri) velmi značně rozvětvenými. 



Vedle cév, jež v dutině tělní probíhají neb v integument se rozvětvují, existuje ještě 

 u veškerých Tubificidů, jakož u Oligochaetů vůbec, zvláštní část soustavy cévní, která za úkol 

 majíc zásobovati rouru zažívací, obejímá tuto v podobě tak zv. cévní sítě střevní. Celkem 

 větší část roury zažívací, totiž oddíly její původu hypoblastického (Oesophagus a žaludek 

 střevní) opatřeny jsou sítí cévní, dutiua ústní, pharynx a řiť jakožto partie původu epiblasti- 

 ckého postrádají této úplně. Organisace sítě střevní dá se velmi dobře sledovati ku př. 

 u Ilyodrila, kde průsvitnost žláz chloragogenních celému pozorování zvláště jest příznivá 

 (T. II. F. 2). 



V každém segmentu vybíhá tu z cévy dorsalní (cd) řada parallelně postupujících cév 

 prstencovitých (äo), jež kruhovitě rouru zažívací obejímají. Tyto prstencovité cévy spojeny 

 jsou pak mezi sebou větším počtem cév podélných (fcp), rovnoběžně s cévou dorsalní pro- 

 bíhajících. Tímto spůsobem rozdělen pak povi'ch roury zažívací v každém segmentu na samé 

 kvadranty, více méně pravidelné, kteréž opět jsou články mřížovité sítě cévní rouru zažívací 

 úplně pokrývající. Celá pak síť spojena s cévou ventralní (vv) tím spůsobem, že v každém 

 segmentu vychází ze sítě a to ze středu její na straně břišní toliko jediná nepárovitá céva (es) 

 objemu dosti značného, kteráž krátce pak dutinou tělní probíhá a přímo v cévu ventralní ústí. 



Střevní síť cévní ostatních Tubificidů celkem tvořena je dle typu právě popsaného, 

 nicméně přítomnost cév supraintestinalní i subintestinalní přivádí jisté změny, kteréž tu po- 

 drobněji vytčeny buďtež. Síť sama nemá nikdy téže pravidelnosti, jakáž je u Ilyodrila, což 

 zejména tím přivoděno bývá, že cévy prstencovité nemajíce stejné mohutnosti, často se roz- 

 větvují neb mezi sebou splývají. Prvá těchto cév prstencovitých, vždy těsně za předním dis- 

 sepimentem každého segmentu umístěná, bývá obyčejně nejmohutněji vyvinuta i uváděna jest 

 již prvními moderními pozorovateli této skupiny oligochaetů našich. Další změna v organisaci 



3* 



