21 



stému cévního byli jsme se již zmínili o četných větvích cévních, kteréž céva ventralní v seg- 

 mentu šestém až osmém ku střevní síti vysílá; rovněž ukázali jsme, že řaditi je sluší k tak 

 zv. cévám spojným zadních segmentů. Právě pak těmito cévami spojnými odváděna je 

 v každém segmentu část tekutiny krevní z cévy ventralní do sítě střevní. 



Zde probíhá pak veškeré kapillary složité sítě i navracuje se okysličena cévami prsten- 

 covitými do cévy dorsalní. Tímto spůsobem navrací se tekutina krevní, když byla celým sy- 

 stémem cévy ventralní prošla, opětovně do systému cévy dorsalní a prodělává znovu vylíčený 

 zde oběh. 



Na konec sluší ještě dodati, že popisovaný zde průběh cirkulace krevní specielně se 

 vztahoval na cévní systém rodu Lophochaeta, tedy na druhý z typů cévní soustavy Tubi- 

 ficidů. Nicméně cirkulace cévního systému Ilyodrila neliší se v hlavním průběhu svém od 

 spůsobu tuto popisovaného. Nutno toliko vymýtiti funkce cév supraintestinalní a subintesti- 

 nalní, kteréž obě u Ilyodiila nepřicházejí a spůsob cirkulace jest úplně totožný jako u Lo- 

 phochaety. 



Důležitou jeví se býti otázka, jakým spůsobem tekutina krevní na průběhu svém du- 

 tinou tělní okysličována jest. Celkem okysličuje se krevní tekutina Tubificidů podobným spů- 

 sobem, jako u valné většiny oligochaetů vůbec: částečně děje se tak celým povrchem tělním, 

 částečně rourou zažívací. Všeobecně známou zajisté jest poloha, v jaké ku př. Tubifex na 

 bahnitém dně různých vod prodlévá. Přída těla vězí v bahnitém dně, kdežto zadní konec 

 těla hojně kličkami cévními protkaný splývá v rythmických pohybech ve vodě. Téměř u všech 

 domácích rodů liší se zadní část těla zevnějškem svým velmi karakteristicky od přídy tělní. 

 Jest vždy jinak zbarvena (obyčejně žlutavě), zejména vyniká však nad přední část těla značnou 

 průzračností svou, což obzvláště odtud pochází, že roura zažívací jest značně tu zúžena, orgány 

 pak exkreční málo vyvinuty. 



Tímto obojím nedostatkem opačně dopřává se kličkám cévním vývoje velmi značného, 

 ač i tu nepatrnost segmentů zdá se býti na závadu. Tím právě nuceny jsou kličky cévní 

 jednak k těsnému přilnutí k integumentu samému, jednak k dlouhému, opakujícímu se prů- 

 běhu, jednak i k vytvoření složité sítě integumentalní. To však jsou příčiny, proč funkce dý- 

 chací omezena je zejména na integument a proč zvláště zadní část těla k výkonu takovému 

 nejlépe se hodí. 



Nicméně nelze tomuto spůsobu dýchání dáti přednost před jiným. Mluvit proti tomu 

 různá vyvinutost kliček cévních u rozličných rodů, čímž ovšem mocnost funkce dýchací je 

 podmíněna, jednak však i ta okolnost, že znám je rod, jehož písečnatý obal, v němž tělo vězí, 

 funkci dýchací tohoto spůsobu rozhodně překáží. 



Jinak má se věc s dýchacím processem spůsobu druhého. Ta okolnost, že forma střevní 

 sítě cévní vždy na témž stupni vývoje u veškerých rodů konstantně přichází, mluví rozhodně 

 pro stejnou důležitost této sítě pro funkci dýchací u všech rodů. Jinak je tento spůsob dý- 

 chání nade vše důležitým ze stanoviska morphologie srovnávací. Neboť uvážíme-li, že u ně- 

 kterých annulatům příbuzných typů vyšších vykonává funkci dýchací specialisovaná část rouiy 

 zažívací a že konečně u obratlovců samých původem svým jsou vychlípeninami roury zažívací 

 jak žabry, tak i plicní vaky, nuceni jsme přiznati jedině tomuto spůsobu dýchání význam ty- 

 pičnosti. Ostatně ani veškeré části roury zažívací nekonají funkce dýchací s intensitou 



