30 



stává se epithel žláznatým a tou měrou, jakou se toto děje, stává se také méně patrnější 

 činnost vířivá. 



Důležitějšími jsou odchylky u Psammorycta, zejména však u Ilyodrila se jevící. 

 U prvně jmenovaného rodu odděluje se distální část atria se žlázou lepivou od vlastního atria 

 i vsunuje se do chodby chámové značně na zad od atria, kamž také s ní posunuje se žláza 

 lepivá. Označena jsouc prof. Vejdovským jakožto ve si cul a seminalis, jest formy kulo- 

 vité, ostatně však téže struktuiy jako atrium. 



Karakteristicky odchylným od popsaného typu chámovodu Tubificidů jest dotyčný orgán 

 Ilyodrila (T. III. F. 1). Trubice chámová (chv) jest neobyčejné šířky, průběh její pak 

 velmi krátký. Atrium značně veliké tvaru jest kulovitého a nemá žádné žlázy lepivé; za to 

 peritonealní povlak jeho modifikován jest v povlak žláznatý (žlJ, tvořený velikými buňkami 

 vylučujícími obsah svůj v lumen atria. 



Chámovod Tubificidů ústí na venek orgánem kopulačním, totiž penisem (T. III. F. 4. 

 7. 8. p). Basalní částí svou souvisí penis s chodbou atria, jednak však i s pochvou penisu, 

 která jako pouhá vchlipenina integumentu se jeví. Ostatně možno dle povahy rozeznávati 

 trojí druh penisu: 



1. penis žláznatý (Tubifex), 



2. penis částečně chitinovitý (Psammoryctes, Lophochaeta, T. in. F. 8. p) a 



3. penis chitinovitý (Limnodrilus, Spiro sperma, T. III. F. 4. p). 



Penis žláznatý, jakým chámovod Tubifexa zakončuje, jest tvaru krátce válcovitého 

 s ústím nikoliv terminálním, nýbrž poněkud postranním. Histologická struktura penisu Tubi- 

 fexa velmi jest složitá i jest mi se při popisu jejím úplně dokládati podrobným výkladem, 

 který prof. Vejdovský v díle svém o předmětu tomto podává. Dle různé struktury epithe- 

 liální možno rozlišovati partii terminální, partii střední čili glans penis a partii basalní 

 čili praeputium. Epithel praeputia jest značně stlustlý a mohutným povlakem kutikularním 

 opatřený; glans penis, jenž před vychlípením penisu v praeputiu jest vsunut, rovněž jest 

 tvořen stloustlými, žláznatými buňkami epithelialními, však partie terminální i vnitřní chodba 

 penisová tvořeny jsou jen pojivou jemnou membránou se řídce vtroušenými jádry. Vnitřní 

 stěna praeputia i glans penisu a rovněž i stěna chodby penisové opatřeny vrstvami svalů 

 příčných, ostatní pak prostora mezi oběma stěnami vyplněna celým pásmem jemných a četně 

 rozvětvených svalů podélných. 



Penis částečně chitinovitý, kterým ku př. opatřen jest chámovod Psammo- 

 rycta, jesti tvarem svým podoben kuželu uťatému. Ostatně struktura histologická jest poněkud 

 jednodušší než u Tubifexa. Původní epithel stopovati lze pouze na basi stěny vnější, ktei'áž 

 ostatkem, jakož i celá stěna vnitřní (stěna chodby penisové) tvořena membránou chitinovitou 

 bez zřetelné struktury buněčné. Za to prostora mezi oběma stěnami vyplněna přečetnými, 

 jemně fibrilovitými vlákny svalovými, jež od konečné části atria až na vrchol penisu probíhají. 



Penis chitinovitý, jenž u rodů Limnodrilus a Spirosperma (T. III. F. 4. p) 

 se vyskytuje, jeví se jako válcovitá roura výšky dle specií rozdílné. Stěny její jsou pevné, značně 

 na basi stlustlé a vesměs chitinovité, bez sledu původu buněčného. Zajímavým jest tento penis 

 také tím, že terminální konec u některých forem (Limnodrilus Claparedianus) jest 

 opatřen váčkovitým apparátem, východ chodby penisové uzavírajícím. Jiná zvláštnost k penisu 



