32 



chámové, ku které toliko ještě připočísti dlužno povlak peritonealní mnohdy značně zbujnělý 

 (T. III. F. 13. pr). 



Jinak celkový tvar schránek chámových bývá pro jednotlivé rody dosti karakteristickým. 

 Tak u Psammorycta (T, III. F. 14.) bývá hrdlo neobyčejně dlouhé, ano u Spirosperniy 

 (T. III. F. 10. chv) jest i dvaki-áte delší než vlastní schránka chámová. U posledně jmeno- 

 vaného rodu i epithel (ep) vlastní schránku chámovou vykládající bývá zvláště význačným ; jest 

 totiž splošeným, nikoli vysokým, tvaru eliptického a s obsahem velmi jemně zrnitým. Hrdla 

 schránek chámových u Limnodrilidů jsou opětovně se shora i z dola splošeny a často (Lim- 

 nodrilus Claparedianus, T. III. F. 5.) bulbovitým nádorem na rozhraní mezi vnitřní 

 a vnější částí schránky chámové opatřeny. Značně tvarem svým se liší opětovně schránlía 

 chámová Ilyodrila (T. III. F. 2.). Hrdlo jest totiž velmi krátké, ač silné stlustlé, vlastní 

 pak schránka chámová kulovitá nebo ovální. Stěna její jest značně tenká a vyložena epi- 

 thelem kubickým (ep), velice pravidelným. Zajímavý jsou v epithelu tomto roztroušené žlázy 

 jednobuněčné, jež hyalinníra obsahem svým stříbřitě se lesknoucím kapkám se podobají (žz). 



Ještě však o jedné velmi interessantní a na Psammorycta se vztahující odchylce 

 dlužno se zmíniti. Míním tu zvláštní orgán souvisící se vnějším koncem hrdla schránky chámové 

 (T. III. F. 14- — 16.). V podstatě dle jisté analogie nutno jej považovati za vychlípeninu stěny 

 tohoto hrdla, ač dospělý orgán není struktury tak jednoduché, aby původ jeho snadno dal se 

 odvoditi. Celkem jest to podlouhlý váček jednu neb odchylkou také dvé vychlípitelných štětin 

 obsahující. Neobyčejným zajisté jest tvar těchto štětin (T. III. F. 17.) ; jsouť na konci dolením 

 poněkud zahnuty, uprostřed mohutným nodulem opatřeny a na předu zvláštním žlábkem ukon- 

 čeny, zajisté homologickým se zoubkovitou membránou štětin hřebínkovitých. Jinak vyložen 

 jest váček epithelem (ž) toliko na předním konci, kdež ústí též do něho po obou stranách 

 dvé jednoduchých neb dvojitých žláz složených z buněk téže povahy, jaké tvoří lepivou žlázu 

 atria. Base váčku přechovává dále jednu neb dvě žláznaté buňky (žf) úplně podobné basalním 

 buňkám obyčejných váčků štětinných. Ostatní stěnu váčku tvoří na konec mocná vrstva jemně 

 fibrillovitých svalů (sp, sv), jimž zejména vychlípování žlábkovitých štětin jest svěřeno. 



Důležitým znakem Tubificidů jsou zajisté tak zvané spermatophory. Vlákna chá- 

 mová nehromadí se totiž ve schránky chámové ojediněle, nýbrž kupí se pomocí sekretu žlázy 

 lepivé ve zvláštní tělesa, spermatophory nazvaná. V každém dospělém receptakulu seminis 

 nalézá se spermatophorů těchto veliké množství, a ačkoli tvar jejich u téhož druhu velmi 

 rozmanitým změnám podléhá, nicméně vždy bývá pro jednotlivé rody i specie dosti kai'akteri- 

 stickým. U Tubifexa a Psammorycta jest ku př. tvaru podlouhle elliptického, u Lim- 

 nodrilus Udekemianus tvaru láhvicovitého, u Limnodrilus Claparedianus (T. III. 

 F. 6.) tvaru krátce válcovitého, na přídě poněkud zašpičatělého. Nade vše význačnými jsou 

 zejména spermatophory rodu Spirosperma (T. III. F. 11.). U porovnání se spermatophory 

 jiných rodů jsou délky skutečně obrovské a proto také v každém receptakulu toliko jediný, 

 obyčejně v podobě 8 stočený spermatophor nalézti možno. Nicméně nalezl jsem v jednom pří- 

 padě v receptakulu větší jich počet, ovšem že mnohem menších, celkem však téže formy, jako 

 v případě normálním, totiž s přední částí hrdlovitě zúženou a se zadní válcovitou. 



Zajímavou jest struktura spermatophorů, kterou poprvé Lankester byl vylíčil, však 

 dle všeho ne správně pochopil. Při popisu mém jest mi se úplně shodovati s výkladem prof. 



