32 2. Dr. F. Počta: 



povstaly, jak se zdá, růstem skořápky. Tento zjev považován byl vždy za velice zvláštní 

 a blíže nevysvětlitelný a bylo by také skutečně nesnadno mu porozuměti, kdybychom měli jej 

 samotná na zřeteli. Avšak podobných příkladů jest u rudistů více, které nám mohou zjev ten 

 aspoň částečně vysvětliti. U rodu Plagioptychus jest stěna skořápková složena z podélných 

 příček, které rozdvojujíce se, dvěma neb i třem řadám úzkých, dlouhých chodeb dávají vzniku. 

 Podobně děje se úrodu Caprina; u rodu Ichthyosarcolites jest celá stěna skořápková složena 

 z chodeb podélných, kruhovitých, tu užších, tu širších. U radiolitů jest vnější stěna skořáp- 

 ková složena z dutých hranolů ; u rodů Plagioptychus, Caprina a Ichthyosarcolites, vlastně 

 střední vrstva stěny skořápkové se vyznamenává ústrojností popsanou. Sestává totiž celá stěna 

 skořápková ze tří částí, vnitřní porculánovité, střední chodbami prostouplé a vnější, lístkovité 

 to povrchní kůry. Není možnost vyloučena, že i u radiolitů taťo jemná povrchní vrstva vy- 

 vinuta byla, jen že až dosud se nikdy nezachovala, což by však se dalo snadno vysvětliti 

 křehkostí střední vrstvy. Srovnáme-li ústrojnosf skořápek u skupiny Caprininae s lístrojností 

 skořápek u radiolitů, shledáme, že mají jakousi obdobu. U prvních probíhají chodby souběžně 

 s vnějším obrysem, u zpodních skořápek jsou totiž podélné, u svrchních ve smyslu zavití 

 skořápek zatočené. U druhé skupiny jest celá vnější vrstva složitě komůrkovaná ; směr jedno- 

 tlivých chodeb jde šikmo na skořápku a jsou chodby ty ještě dny přepaženy. Zdálo by se, že 

 příčinu podivné ústrojnosti této hledati jest ve snaze vytvořiti skořápku velkou a silnou 

 s prostředky pokud možno nejmenšími a že tato snaha dostoupila vrchole svého právě 

 u radiolitů. 



Chodby ve stěnách skořápkových nalézáme u velké části rodů radistových a to roz- 

 dílně vytvořené. U rodu Caprotina jsou chodby pouze ve skořápce svrchní a táhnou se od 

 plochy zámkové ku vrcholi. V rodu tomto možno rozeznávati dvě oddělení. V prvním jsou 

 chodby po obou stranách ústroje zámkového, u předního zubu jedna široká a u zubu zadního 

 dvě rovněž široké. Uspořádání takové jest u druhů ve francouzské křídě se vyskytujících. 

 V druhém oddělení jsou chodby pouze po jedné straně a sice počínají u zubu zadního čtyřmi 

 neb i pěti kulovitými otvory a probíhají v oblouku rovnoběžně až ku vrcholi, kdež slepě 

 končí. Mimo to jde ještě jiná, kratší a širší chodba ode dna dutiny pro zvíře směrem k vrcholi. 

 To vyskytuje se u českých druhů. Podobné uspořádání má i podivný rod Bayleia ze skupiny 

 tvarů normálných, kde poblíže zadního zubu ve skořápce svrchní se otevírají počátky dvou 

 chodeb. Větší počet chodeb pozorujeme u rodu Polyconites, v jehož vrcholi svrchní skořápky 

 soustřeďují se z rozličných stran přicházející chodby v počtu 4 — 6. Nejvyššího stupně dosahuje 

 však vývoj chodeb ve svrchní skořápce u rodu Hippurites, kde množství chodeb od vi'chole 

 paprskovitě se rozbíhá. Pokud se fysiologie zjevu toho týče, možno jej vysvětliti z vývoje 

 čeledi samého. Mlži tito původně se skořápkami téměř stejnými (Diceras) počali přirůstati 

 jednou skořápkou ke dnu nebo ke skalinám v moři. Tím omezena pohyblivost skořápek pouze 

 na svrchní. Zpodní skořápka počala mohutněti, přejímajíc znenáhla sama úkol poskytovati 

 obydlí zvířeti, kdežto svrchní se zmenšovala, ježto úkol její byl pouze pozdvihovati se a uvol- 

 niti přístup vodě a potravě. Jest zřejmo, že těžké svrchní skořápky, určené původně k roze- 

 vírání, při kterém i zpodní skořápka pohybu se zúčastnila, když samy přejaly úkol pohybu, 

 byly zvířeti jen na obtíž. A proto pozorujeme postupem velice poučným, že skořápka tato se 

 zmenšuje (Valletia), až nabývá podoby i úkolu pouhého víčka (Caprotina, Hippurites, Kadio- 



