34 2. Br. F. Počta: 



poukazují, v tom případe bývá určení obyčejné nemožným a nálezy podobné pro palaeonto- 

 logii bezcennými. Eobovcovité takové usazeniny, v nichž rudisté přicházejí, jsou známy ze 

 starších dob u Kučlína, z novějších v porfýru na Sandbergu v Teplicích. 



2. V hrubých pískovcích bývá stav zachování zkamenělin obyčejně nepříznivý, ježto 

 přicházejí v podobě jader. Jádra taková určiti lze jen v tom případě, když mají zvláštní 

 typický tvar jako výplňky některých význačných ústrojů druhu. 



Jindy však, jako ve velmi bohatém nalezišti u Mezholes blíže Kutné Hory, činí rudisté 

 v tom ohledu výjimku a vyskytují se dosti dobře zachovalí. Vnější vrstva skořápková jest 

 v tom případě obyčejně neporušená, ač často zrny pískovými znečištěna; vnitřní stěna pak 

 úplně chybí a s ní zároveň zmizely ovšem i nejmenší stopy po ústrojí zámkovém. Zvláštností 

 v usazeninách těchto jest, že veškerým, původně ku skalám podmořským přirostlým rudistům 

 scházejí zpodní vrchole, kterými přisedali. Zdá se, že mocné vlny mořské ulámaly a utrhaly 

 je v hlubinách a zanesly daleko od stanoviště jejich do uloženin pobřežních. 



■ Tam, kde hrubozrný pískovec tento následkem dlouhotrvajícího větrání přechází v sypký 

 písek, nalézáme deštěm vyprané pěkné jedince, ponejvíce svrchních skořápek druhu Radiolites 

 undulatus Gein. aneb i také zpodních skořápek druhu Rad. Sanctae Barharae. 



3. V pevném, krystalickém vápenci u Chocenic rudisty přeplněném, jsou zkameněliny 

 rovněž velmi špatně zachované. I zde jest u radiolitů pouze vnější vrstva, na povrchu svém 

 obyčejně velice znečištěná a dolejší vrchol utržen. Ježto vnější vrstva tato nejsouc příliš silná 

 snadno puká, nalézáme často jen roubíky, výplňky to vnitřní dutiny rudisty, které po většině 

 otisk rýhy svazové dobře zříti dávají. 



4. V pevném vápenci u Přemyšlan, Korycan a Radovesnic jest stav, v jakém se zbytky 

 předvěkého tvorstva zachovaly, rovněž velmi nepříznivý. Pokud se týče rudistů, tu nalézáme 

 víčkovité svrchní skořápky a i zpodní skořápky rodu Caprotina v nesčetném množství spolu 

 pevným kamenem spojené, při čemž možno na obou stopy příboje aneb snad déle trvajícího 

 smýkání ve vodě pozorovati. Jednotlivé skořápky jsou jaksi omleté, hladké; vnější, z jemných 

 lístečků sestávající stěna zpodní skořápky je až na nečetné výjimky zúplna odřená aneb jen 

 v nepatrných útržcích zachována. Svrchní skořápky nikdy stopy vnější vrstvy na sobě nechovají, 

 kdežto vnitřní stěna, která zuby a vůbec ústroj zámkový buduje, v pevný, někdy krystalický 

 vápenec proměněna jest. 



Naleziště ta dle stavu zkamenělin, které v nich nalézáme, považována mohou býti za 

 pobřežní. Vlny moře křídového bily mocnými nárazy v rulové břehy přinášejíce sebou množství 

 zbytků organických, z hlubin mořských pochodících, které pak ukládaly se na sebe a zkame- 

 něvše proměnily se v detritus pevně vápencem spojený, v němž tu i tam za příznivých okolností 

 i výtečně zachovalou zkamenělinu nalézti můžeme. Poněvadž, jak již praveno, vnitřní vrstva 

 skořápková, ač jaksi omletá, předce obyčejně dobře se dochovala, možno někdy namáhavým 

 a pracným praeparováním některých kusů dosíci po odstranění tvrdého vápence zvláště pěkných 

 předmětů ke zkoumání. 



Ústrojnosť stěn skořápkových nebývá zachována vyjímaje svrchní stěny u některých 

 radiolitů. Skořápky Caprotin i Caprinell chovají někdy na povrchu svém úlomky vnější stěny, 

 než ta bývá zúplna v krystalický vápenec přeměněna takovým způsobem, že ve výbrusu drobno- 

 hledném ni stopy po ústrojnosti neshledáváme. 



