40 2. Dr. F. Počta: 



zubem. V tom ohledu nalézáme opět u rodu Requienia obdobu, v němž zadní zub rovněž ne- 

 bývá vyvinut ; ovšem vyznačuje se však rod Requienia nonnálným uspořádáním skořápek. 



Simacia minima Poč. sp. 



(Tab. IV. obr. 10—17.) 

 1886. Monopleura minima Poč. (L. 214.) str. 10. (203.). 



Zpodní skořápka v rozličných velikostech od 3 mm počínaje, nepřesahuje délky 25 mm, 

 jest vždy zahnuta, někdy i zatočena vrcholem svým v kotouč, který pak těsné se přikládá ku 

 postranní stěně skořápkové (obr. 14, 15). Na povrchu má nepravidelné plochy, které stlačením 

 jedinců k sobě povstaly a bývá proto v průřezu obyčejně troj- neb čtyřhranná zřídka více- 

 hranná (obr. 13 c). Na zadní stěně probíhá touže fysikální příčinou vzniklá hrana, která u tvarů 

 stloustlých zvláště zřetelně jest vyvinuta (obr. 17 a). Vnější vrstva stěny skořápkové v úlomcích 

 zachovaná sestává z kolmých lístečků, vnitřní je na povrchu soukrajně pruhovaná. Od oki'aje 

 zámkového až ku vrcholi probíhá úzká rýha svazová, která je vyvinuta na okraji u tvarů 

 mladších s tenkou skořápkou někdy v podobě dosti hlubokého zářezu. Obústí je kruhovité 

 aneb následkem smáčknutí nepravidelně hranaté. Dutina pro zvíře kruhovitá dosti hluboká, 

 u stloustlých skořápek poměrně úzká. Střední zub jest široký, u mladších tvarů ploský, někdy 

 jaksi ve dví rozdělen, u starších v podobě malého, podélného hrboulku naznačen a leží téměř 

 kolmo na dutinu pro zvíře. Jamka pro přední zub skořápky svrchní jest ki'uhovita, tu hlubší, 

 tu mělčí. Jamka pro zub zadní chybí. Otisky svalové jsou povrchní, přední bývá určitě ome- 

 zený, poblíže jamky pro zub přední, zadní jest méně určitý a nepatrně prohloubený. Svrchní 

 skořápka dosud nenalezena. 



Smáčkliny na vnějším povrchu skořápky, jakož i celé kolonie svědčí tomu, že dnih 

 ten žil pospolitě, společně ve větším počtu jedinců. Na jedné takové kolonii (obr. 10), v níž 

 jedinci vrostlí jsou téměř vesměs obústím v kámen, pozorujeme po obou stranách velkého 

 matečného zvířete v ploše oblé skořápky rozličné velikosti počínaje délkou 3 mm. 



Naleziště. Radovesnice, Korycany. 



Kod Valletia Munler Chalmas. 



Do rodu toho kladu jednu svrchní skořápku, která pokud se týče ústrojí zámkového 

 výtečně je zachovaná. Rod Valletia přibližuje se velmi rodu Monopleura, od něhož vlastně 

 rozlišuje se jen vyššími a vrcholem zahnutým opatřenými svi'chnimi skořápkami. U druhů 

 z neokomu popsaných jest tento pro rod Valletia ustanovený znak význačným, ježto přicházejí 

 tam tvary zevnější podobou svou ku Diceratům, zámkovým ústrojím však ku Monopleurám pří- 

 slušné. A pro tyto utvořen právě nový rod, který však, myslím, všude přísně ohraničiti se nedá. 



Valletia aliena Poč. sp. 



(Tab. V. obr. 21 a, b.) 



1886. Plagioptychus alienus Poč. (L. 214.) str. 12. (205.). 



Pouze svixhní skořápka známa, jest dosti vysoká, s vrcholem tlustým, na právo za- 

 hnutým; obústí jest vejčité, po jedné straně dosti ostře zakončené a z té strany vychází kýl, 

 který se po zevnějšku skořápky ku vrcholi táhne. Přirůstací čáry soukrajné slabě naznačen)-, 



