42 2. Dr. F. Počta: 



zvíře. Obloukovité zahnutí obou těchto lišten dalo podnět ku výrazu „podkovovitá základna" 

 (hufeisenförmige Basis). Třetí lišta spojuje se se stěnou skořápky naproti ležící, splývajíc ve 

 hranu plochy zámkové, která odděluje ústrojí zámkové, položené na levé straně rýhy svazové 

 od dutiny pro zvíře. Na pravé straně rýhy svazové položena hluboká jamka pro přední zub 

 svrchní skořápky určená. V obrysu svém jest kruhovitá neb vejčitá a omezena tu více, tu 

 méně zřetelnými dvěma lištami ze středního zubu vycházejícími. Na levé straně lýhy svazové 

 poblíže zubu rozkládá se prodloužená jamka, která tenkou, obyčejně nízkou příčkou ve 2 ne- 

 stejné části je rozdělena; přední část, blíže zubu ležící jest jamka ku přijetí zadního zubu 

 svrchní skořápky určená a za ní ležící prohlubina je místo, kde se ukládá násadec svalový, 

 vynikající za zadním zubem na skořápce svrchní. Přední otisk svalový jest široký, obyčejně 

 však nezřetelně naznačený; jest poblíže jamky pro zub přední, prostírá se odtud až ku okraji 

 obústí a bývá v obrysu vejčitý až čtverhranný. Zadní otisk svalový jest v prohlubenině za 

 jamkou pro zub zadní ležící, rovněž zřetelně neomezený. Dutina pro zvíře jest v poměru ku 

 celé skořápce malá a často následkem smáčknutí hranatá. 



Svrchní skořápka jest, hlavně z mládí, plochá, víčkovltá, později stěna její mohutní 

 a skořápka zaokrouhluje se na vnějšku. V průměru měří 10 až 40 mm. Na bodu tam, kde 

 přilehá ku okraji zámkovému, jest trochu stloustlá ve vrchol, ku kterému lyha svazová vět- 

 šinou v podobě jednoduché, krátké čáry probíhá. Jen výjimkou u jednoho druhu Cap. umbo- 

 nata Poč., právě na základě této vlastnosti ustanoveného, jest vrchol více vyvinut a má pak 

 zvláštní ústrojnosť tato vliv i na ostatní znaky. 



Na zpodní straně skořápky pozonijeme — postavíme-li si skořápku proti sobě s rýhou 

 svazovou nahoru obrácenou — dva zuby, každý po jedné straně rýhy. Onen na pravé straně 

 je předním, podoby kuželovité, rovný. Základna zubu toho bývá tříhranná ; jedna hrana směřuje 

 ku okraji skořápkovému poblíže svazu, druhé dvě pak, vybíhajíce v poznenáhlu mizící a ku 

 zadnímu okraji jdoucí lišty, omezují dutinu pro zvíře. Z pravé strany tvoří jednu plochu troj- 

 stěnné základné otisk svalový, z levé stěna jamky pro zub zpodní skořápky určené. Přední 

 zub ukončen bývá nahoře kuželovité, aniž by ovšem v ostrou špici vycházel, někdy mívá po 

 straně napuchlinu, od níž pak mimostředně vrchol zubu vychází. Zub ten jest vyšší zubu 

 zadního, nepřesahuje však nikdy výši 1 cm. Zdá se, že při růstu, který se u svrchních víček 

 jeví tím, že skořápka velice tloustne, zub sám nepřirůstá, nýbrž že zůstává na stupni, na jakém 

 byl v mládí, čímž se stává, že u mladých, ploských víček jsou zuby poměrně delší než u starých 

 stloustlých. Zadní zub jest po levé straně rýhy svazové. V místech těch vidíme jakousi ne- 

 pravidelnou vyvýšeními, obyčejně trochu od zdola nahoru obloukovité zahnutou, která nese na 

 vrcholí dva bradavkovité vrchole. Přední z nich vyšší zadnějšího považuje se za zadní zám- 

 kový zub, kdežto zadní, od tohoto zubu rýhou oddělená vyvýšenina má se za násadec, na 

 jehož vnitřní, postranní ploše, obyčejně trochu vyduté, sval se usazoval. Násadec (lamě myo- 

 phore, Apophyse) tento dosahuje rozličné výše, zřídka je se zubem stejně vysoký, obyčejně 

 o něco nižší a často je sám ještě slabou rýhou ve 2 části rozdělen. 



Příčiny, proč se útvar tento vykládá za násadec pro sval a nikoliv za zub, jehož 

 podobu má, jsou: 



1. jamka pro násadec ve zpodní skořápce je širší než násadec sám; 



2. jest násadec to jediné místo, kde zadní sval usazen býti mohl. 



