60 2. Di-. F. Fočla: 



Velice problematický druh, o jehož ústrojnosti se dosud ničeho neví. Zpodní skořápka 

 jest kulovitá, nízká, klenutá a uvnitř obyčejně jádrem vyplněná; obústí kruhovité, límcovitým 

 okrajem obdané. Ze zpodní skořápky obyčejně jen nepatrná část zachována, na které jest 

 někdy místo, kde svaz byl uložen, rýhou naznačeno. Někdy vyskytují se vnitřní výplůky 

 zpodní skořápky, Jiteré mají podobu malého kužele, elipsovitou, silnou rýhou obdaného, po 

 jehož jedné straně probíhá rýha svazová. Geinitz počítá otisky ty k tomuto druhu, pří- 

 slušnost ta však jest velice nejistá. Mně známy, mimo jádra zpodní skořápky ze sbírky geol. 

 kabinetu c. k. české university, pouze 3 celé a několik lílomků svrchní skořápky. Táž jest 

 plochá, víčkovitá čili deskovitá, obyčejně vejčitá, po jedné straně vždy s kamenem pevně 

 spojená. Na druhé straně jest plochá neb málo vydutá, soustřednými, buď jemnějšími neb 

 i silnějšími rýhami pokrytá a obdaná postranním okrajem, kteiý často vlnovitě jest zprohýbán. 

 Oki-aj i zpodní plocha má po jedné straně lištu odpovídající rýze svazové. Zdá se, že touto 

 zpodní plochou přiléhala skořápka při uzavření ke skořápce zpodní a že oki"aj víčka přikládal 

 se těsně ku límcovitému okraji skořápky zpodní. Velikost víčkovitých skořápek jest rozličná; 

 Geinitz a Keuss vyobrazují jedince kruhovité, až přes 40 mm v príiměru, skořápky mně známé 

 jsou 20 až 26 mm dlouhé a 15 až 22 mm široké; šířka okraje bývá 4 až 8 mm. 



JslalezištS. U Kučlína dle udání Geinitze a Eeusse velmi hojný druh; nalezen 

 mimo to v piskovj'ch jamách u Mezholes. 



Radiolites Sanctae Barbarae nov. spec. 



(Tab. I. obraz 4—8. Tab. VI. obraz 14—16.) 



1869. Rad., mammillaris Fric (L. 174.) str. 194 a 201. 

 1886. SphaeruUtes mammillaris Poč. (L. 214.) str. 5. (198.) 



Zpodní skořápka kuželovitá, ku zpodnímu konci, jímž přisedala, zvolna se zužující. 

 Vrchol jen ve velmi řídkých případech zachován; obyčejně ulomen. V mládí byla skořápka 

 nízká a stářím rostla do výše, jak se přesvědčiti možno na řadě rozličných stupňů stáří, jež 

 četně v zásobách se dochovaly. Vnitřní vrstva stěny skořápkové není nikdy zachována a jen 

 vnější, mocná, z dutých hranolů se skládající, jest vyvinuta. Po vnitřní ploše sbíhá malá lišta, 

 místo rýze svazové odpovídající. Rýha tato naznačena v mřížovině vnější vrstvy tlustším 

 sloupkera, který celou stěnou probíhá a dosti pravidelnou mřížovinu stěny porušuje. Někdy 

 vyplněna jsou očka mřížoviny krystalky vápence, což pak ve výbrusu zvláště se vyjímá. Povrch 

 vnější vi-stvy jest velice nepravidelný. U nejmenších jedinců nese hluboké podélné rýhy 

 a dalším růstem skořápky povstávají stupňovité odstavce, jež stará obústí naznačují. Někdy 

 jsou odstavce ty dosti pravidelné (obraz 5, 7), jindy velice nepravidelné a silně naznačeny, 

 což zvláště děje se u jedinců starých, kteří nasazujíce pokračování skořápky, činí to stupněm 

 velice zřejmým (obraz 6). Obústí jest kruhovité a jest obdáno okrajem vlnitým aneb i rýhami 

 paprskovitě pokrytým, který často vybíhá po jedné straně v lalok jazykovitý. V obústí bývá 

 zřejmá rýha svazová, lištou do vnitř sbíhající naznačená. Svrchní skořápka (obraz 8) dmhu 

 toho jest velice tenká, víčkovitá, kruhovitá a málo ve vrchol zdvižená. Ona nese zřetelné 

 stopy po rýze svazové a stěna její sestává z podobných sloupců dutých jako skořápka zpodní. 

 O zámkovém ústrojí není ani stopy. 



