64 2. Dr. F. PoHa: 



povrchu má někdy soukrajné přirůstací vrásky. Podélné rýhy na střední vrstvě skořápkové 

 jsou samy ještě jemně pruhovány (tab. IV. obraz 4 a). Podobnou, velice složitou ústrojností 

 skořápkové stěny honosí se druh CryptauUa perlonga Poč., jakž při popisu jeho uvedeno bylo. 



Svrchní skořápka jest ovální, nestejnoměrné klenutá a nese v^il ležící ve směru úhlo- 

 příčky. Na exempláři vyobrazeném z části skořápka chybí, tak že jest zříti na místech těch 

 jen výplněk vnitřní prostory. Kýha svazová nikde na zpodní skořápce není vyvinutá. 



Poznámka. Druh tento popsán a vyobrazen byl poprvé Geinitzem (L. 77. str. 17, 

 59 a 60) pode jmény Sphaerulites ellipticus a Hippurites Germari, k němuž počítáno také 

 několik víček, o nichž nelze určitě se vysloviti, ježto zámek jejich jest nepřístupný. Reuss 

 uvádí rovněž oba druhy (L. 88. str. 5.5.), aniž by ku dokonalejšímu poznání jich přispěl. 

 I v dalších spisech svých (L. 90 a 105) jmenuje Geinitz oba druhy, které teprve v novějším 

 pojednání (L. 186. Díl 1. str. 171.) spojil v druh Sphaerulites Germari, při čemž přehlédl, že 

 čára svazová druhu tomu chybí. Následkem tvaru víčka u Eadiolitů pravých neobvyklého, 

 stavěl Počta (L. 214.) druh ten k rodu Monopleura, při čemž rovněž přehlédnuto, že čára 

 svazová chybí. 



Naleziště. U nás nalezeno několik nečetných exemplářů u Korycan, z nichž nejlépe 

 zachovaný jest vyobrazen. Geinitz udává jej ze zpodního kvádru u Koschiitz a Oberhässlich 

 v Sasku, a z Čech od Kučlína. 



Petalodontia planoperculata Poč. sp. 



(Tab. III. obraz 8—11. Tab. V. obraz 16.) 

 1886. Monopleura planoperculata Poč. (L. 214.) str. 9. (202.). 



Jest to druh, na němž vlastnosti rodu nejlépe lze zříti. Pouze svrchní skořápky známy. 

 Jsou obrysu kosočtverečného, s rohy oblými a m.ají na svrchní straně při uhlu ostrém velice 

 malou naduřeninu, která vrcholí odpovídá. Od vrchole toho běží naduřelý val směrem uhlo- 

 přičny ke druhému konci skořápky. Po straně valu povstává pak rýha, která na okraji jest 

 někdy naznačená výkrojem. Na lépe zachovaných jedincích jsou soustředné a soukrajné při- 

 růstací vrásky. Stěna skořápky jest dosti tenká a zachovala se jen vnitřní vrstva její, kdežto 

 svrchní vždycky je odřená. Na zpodní straně skořápky pozorujeme velikou dutinu pro zvíře, 

 omezenou z větší části vyvýšenou obrubou. Na konci vrcholí protilehlém splošfuje se dutina 

 znenáhla. Pod vrcholem splošfuje se obruba a nese násadce svalové a pak i dva mohutné, 

 ploché zuby, z nichž přední vždy jest větší, listo vitý a na povrchu svém i-ýhami pokrytý. 

 Zadní zub jest menší, rovněž listovitý a nese jen jednu neb nejvíce dvě rýhy. U většiny jedinců 

 mně známých, jest tento zadní zub, někdy i oba uraženy. Vedle zubů přikládají na lištu ná- 

 sadci podobnou podélné otisky svalové ; přední jest slabě naznačen, blízko u zubu, na němž 

 tvoří malý, jakýsi záhyb a zářez, zadní je mohutnější, nese uprostřed vyvýšeninu a tvoří u zubu 

 rovněž malý záhyb, jímž zub nad listovitý násadec vyniká. Plochy obou zubů jsou k sobě rovno- 

 běžné, odchylují se od sebe velmi málo a chovají mezi sebou rovněž úzkou, hlubokou jamku 

 pro zub skořápky zpodní. 



Naleziště. Asi 8 víček pochází z Radovesnic. 



