gg 2. Dr. F. Počta: 



lického vápence, který veškerou jemnější ústrojnosť naprosto zrušil. Při takovém stavu zacho- 

 vání jest vysvětlení chodeb nemožné. Někdy bývá dutina pro zvíře dny rozdělena v komory vodní. 

 Naleziště. Radovesnice. 



? Ichthyosarcolithes marginatus Poč. 



(Tab. VI. obr. 6, 7.) 

 1886. Ichthyosarcolithes marginatus Poč. L. 214 str. 14 (207.) 



Skořápka podélná, rovná, aneb zahnutá, ploská, vždy velice nepříznivě zachovaná. 

 Obyčejně pozorujeme jen jádra hlubokými, podélnými rýhami pokrytá, které svědčí o chodbách 

 aneb záhybech ve vnitřní vi'Stve stěny skořápkové. Někdy jest i část vnitřní vrstvy zachovaná 

 a pak vyvinut plochý okraj, který po obou stranách vroubí skořápku. Jádro vyplňující dutinu 

 má hluboké rýhy svědčící o chodbách ve skořápce a jest odděleno v menší oddíly, kteiým 

 by snad komoiy vodní odpovídaly. 



Žádný jiný znak nezachován. 



Naleziště. Korycany. 



Dlužno se ještě zmíniti o tvarech, které jsem ve své předběžné zprávě (L. 214, str. 9, 

 čili 202) uvedl pod jménem Monopleura exilis. Jsou to až 6 cm dlouhé zpodní skořápky, které 

 ani složení vrstvy skořápkové ani stopy zámku zříti nedávají. Podoba vnější jest rozličná, zdá 

 se, že by při dobrém stavu zachování možno bylo rozeznati více druhů. Někdy jsou skořápky 

 ty v průřezu kruhovité, jindy následkem pospolitého žití v koloniích průřez tvoří nepravidelný 

 mnohohran, jindy přicházejí jedinci plosčí, ku zpodnímu konci ve špici zúžení. Po bedlivém 

 prohlížení zásob nelze ani přibližně rod určiti, protož budiž jen na tyto tvary upozorněno ; 

 možno, že se podaří nalézti jedince, kteří by v podstatě druhů těchto bližší zprávy podati mohli. 



8. O vývoji a příbuzenských vztazích. 



U rudistů během doby vytvořila se značná nestejnoměrnosť ve skořápkách. Kdežto starší 

 rody Diceras, Heterodiceras vyznačují se skořápkami téměř stejnými, zříme u Monopleurid, 

 Caprotin a j., že jedna skořápka na újmu druhé silně vyrůstá, kterýžto nepoměr u nejmladších 

 Hippurites, Radiolites, Caprotina vrchole dosahuje, tak že jedna skořápka úkol pouhého víčka 

 přejímá, kdežto druhá, přirostlá téměř celé tělo zvířete v sobě chová. Úkaz ten vysvětluje se 

 právě tím, že zpodní skořápka přirůstala ke dnu neb ke skalinám v moři. Přirůstání to jest 

 u některých rodů dokázáno, u jiných se předpokládá následkem onoho nepoměrného vývoje 

 jedné skořápky. U našeho druhu Radiolites Sanctae Barharae nejlépe však dokázáno tím, že 

 druh ten přichází v našich pobřežních uloženinách vůbec jen s ulomenou špicí. Příboj vln 

 utrhal skořápky mlžů těchto, tak že dolejší vrchol na místě, kde rostly, zůstal a skořápky se 

 nám dochovaly v podobě zkomoleného kužele na obou stranách otevřeného. Z velké zásoby 

 kusů druhu toho znám mi pouze jediný se zpodním vrcholem zachovaným. Následkem přirů- 

 stání mlžů těch ku zpodině v moři soustředil se veškerý život ve skořápce zpodní, kam tělo 

 samo již váhou svou tíhlo a brzy osvědčilo se otevírání těžké, svrchní skořápky obtížným. 



