g 3. Dr. J. Velenovský 



Araucaria bohemica sp. n. 



Tab. I. obr. 20—24. 



V lupcích Lipeneckých znám mně byl již po delší dobu otisk, jenž jest znázorněn ve 

 věrné podobě obrazem čís. 21. Jsou to klínovité otisky dolů ostře přišpičatěné. První co na 

 nich jest nápadným, jest jejich veliká tlouštka. Jsouf i v smačklém stavu na lupku tlustou 

 vrstvou uhelnou (bývalou podstatou rostlinnou) vyplněny, jakž vidíme na obr. 23. V některých 

 otiscích lze v dolejší klínovité části zcela dobře rozeznati vnitřní dutinu, z níž se mně po- 

 dařilo i ellipsoidické zuhelnatělé tělísko vytáhnouti. Na povrchu jsou otisky tyto pokryty 

 vráskovitými žilkami, jež se sbíhají ku hořejšímu kraji. Na mnohých jest dobře viděti, že 

 dolejší klínovitá čásť jest uprostřed na podél vypouklá. Jen na dvou otiscích nalezl jsem 

 v předu krátkou špičku, jak také na obraze naznačeno. 



Asi po 5 let nemohl jsem ani přibližně tušiti, čemu by tyto klínovité otisky mohly 

 náležeti. Jasný výklad k nim podává nám ale šiška obr. 20., kterou jsem loňského roku vy- 

 štípal u Lipence, z níž ale bohužel kus dolejší části při štípání odletěl a v třískách lupků se 

 ztratil. Vykreslil jsem celou šišku tuto ve věrné podobě i se ztracenou částí dolejší, jež čarou 

 jest oddělena. Také na levé straně byla šiška zachovalá, ale hned při vylamování z lupků 

 (jež jsou velice drobivé) se polovice tato rozdrobila. Ale i vzdor těmto ztrátám dostačí nám 

 šiška tato, abychom si celý její obraz sestavili. Z polohy hořejších šupin jest patrno, že jest 

 šiška nahoře zakončena a dolejší šupiny rovněž svědčí o dolejší její zaokrouhlené basi. Šiška 

 iest složena vesměs ze šupin, jež jsou tože, co nám otisk obr. 21. podává. Šupiny jsou ki'ásně 

 zachovalé; tam kde klínovitým zpodem se okončují, leží asi na podél vyloužená střední osa. 

 Na dvou šupinách jest u předu viděti, že končí dvěma krátkýma špičkama. 



Srovnáme-li všechna naše právě uvedená pozorování, vidíme ihned, že vykreslené 

 fragmenty náležejí šiškám pravé araukarie. Vezmeme-li rozměry z rozlomené šišky a tvar 

 a rozměry jednotlivé šupiny dle obr. 21., při níž ovšem nutno něco přidati na tlouštce, 

 poněvadž je poněkud smáčkla, obdržíme restaurovaný obraz šišky první české araukarie, jakž 

 u čís. 24. jest proveden. Jest to tudíž kulovitá šiška z četných spiralně sestavených šupin 

 složená; šupiny její jsou velmi tlusté, v předu valovitě a krátce napuchlé, kratičkou špičkou 

 ukončené, jež sbíhá ostrým okrajem ku ztenčeným ale nekřídlovitým okrajům. V dutině 

 ztluštělé části klínovité leží semeno. 



Podobné šupiny má Araucaria brasiliana Lamb. Český druh liší se ale od této 

 a jiných žijících poměrně malou šiškou ač s dosti velikými šupinami, jež nesou jen kratičkou 

 špičku, která při štípání skoro vždy zůstane v dutině negativu. 



Živá šupina z české araukarie měla by asi podobu obr. 22. — 23. Na obraze tomto 

 jest také přikreslena li gul a, kterou o\šem těžko na otiscích hledati. 



Důvody, jež nás opravňují popsané fragmenty považovati za šišku a šupiny pravého 

 rodu Araucaria, jsou tedy v přehledu tyto: 



1. Šupiny ojediněle se vyskytující v lupcích svědčí tomu, že šišky, jimž náležely, se 

 rozpadávaly jako šišky žijících araukarií. 



2. Tvar šupin, jmenovitě tlouštka odpovídá araukariové šupině úplně; žádná jiná 

 konifera nemá takto ztluštělé šupiny. 



