X4 5. Br. J. 



Picea cretacea sp. n. 



Tab. I., obr. 4 5. 



Vyobrazená větévka jehličnatá nalezena v šedých lupcích prvního lomu u Vyšerovic 

 ve společnosti škeblí říčních (Unio). Více z toho druhu posud nemáme a neznáme. Náš 

 úlomek jest ale tak význačný, že nemožno v něm na první pohled nepoznati větévku nějakého 

 smrku. Silná větévka má na povrchu množství vyniklých polštářků, listových, jež u předu nesou 

 čtyřhrannou jizvu po opadlé jehlici se středním svazkem cévním. K těmto nahoře přisedají 

 zahnuté tvrdé, čárkovité, čtyřhranné, přítupé jehlice. Hrany jejich zanechávají na otisku hluboké 

 rýhy. Jednu jehlici v přirozené velikosti podává nám obr. 5. 



Kod Picea dokázán již v perucké floře krásnou šiškou Vyšerovickou (viz práci „Die 

 Gymnospermen der böhm. Kreidef.")- Nyní potvrzuje se nález tento i sterilní větévkou. Jest 

 ovšem těžko tvrditi, že obé náležejí témuž druhu. Zatím nutno zde rozeznávati dva druhy, 

 dokud větévky s šiškou ve spojení se nenaleznou. 



Diceras cenomanicus gen. et sp. n. 



Tab. n. obr. 5—7. 



V šedých lupcích Vyšerovických dosti často vyskytují se větévky, jichž věrný obraz 

 podává nám čís. 7. Jsou to tenké, dlouhé větvičky, na nichž sedí dost řídce v spiralním po- 

 řádku kolcovité šupiny. Šupiny tyto odstávají skoro kolmo od větévky, jsou kuželovité a sbí- 

 hají vyniklým polštářkem listovým po větévce. Na jiných větévkách (obr. 6.) nevidíme již 

 žádných šupin, nýbrž místo nich přiokrouhlé jizvy sedící na vyniklých polštářcích. Bývají to 

 zpravidla větévky starší. Že skutečně větévky tyto ku předešlým náležejí, jest patrno z toho, 

 že mají tytéž vyniklé dlouhotáhlé polštářky, a že na větévkách, jež ještě šupiny nesou, jsou 

 již místy jizvy tyto viditelné. 



Nejvýš zajímavým a podivným jest ale fragment obr. 5. Jest to větévka téhož druhu, 

 co předešlé, neboť má totéž polštářové rýhování v dolejší části a na obou hořejších ramenech 

 vidíme tytéž okrouhlé jizvy a tytéž šupiny, jenže hustěji v spiralním pořádku sestavené. 

 V dolejší části jsou jen tři jizvy po stranách a daleko od sebe oddálené. 



Každé rameno větévky končí jakýmsi plodním ústrojem. Plod tento jest pěkně a zře- 

 telně zachován a sestává ze dvou chlopní dole okrouhlého obrysu, nahoře v dlouhý, tuhý 

 zoban zúžených. Docela dobře jest viděti, že ki-yje jedna chlopeň druhou. Pod chlopněmi se 

 nalézá zákrov složený z četných, kýlnatých, odstále přišpičatěných šupin, jež kryjou chlopně 

 asi do polovice. Chlopně byly povahy pevné, snad dřevnaté, neboť jsou v tvrdé břidle ostře 

 vytisknuty. 



Uvažujeme-li nyní o fragmentu tomto (jehož máme ještě 2 exempláře docela po- 

 dobné), nemožno skutečně přijíti k definitivnímu náhledu o příbuznosti jeho. Z jizvovitých 

 větévek patrno, že musely kolcovité šupiny snadno opadati. Podobně šupinaté větve nalézáme 



