24. ' 3. Dr. J. VeUnovahj 



Hlavní žebro řapíkové není podle toho na našem obraze celé. Následkem toho všeho není 

 také ani list obr. 1. ani obr. 3 celý, nýbrž jen konečná část ještě více složeného listu. 



A jak si máme nyní představiti celý tento složený list? Nechceme-li dále jíti než 

 tam, co máme zachováno, musí býti tvar celého listu nejméně takový, jak nám jej znázorňuje 

 obraz restaurovaný čís. 6 (ve zmenšené podobě). Takovýto tvar listu jest velice podivný a sku- 

 tečně bychom marně hledali nějaké analogie v žijící přírodě. Stavba listu obr. 2 zdá se mně 

 spíše poukazovati k tomu, že celý list byl zpeřen znoženě ještě do druhého stupně asi tak, 

 jak nám jej restaurovaný obraz čís. 5 znázorňuje. 



Ať se má věc tak neb onak, jisto jest, že tu máme neobyčejný zjev listu, a že v ži- 

 jícím rostlinstvu tuže formu sotva bychom nalezli. 



Skoro nepochybuju, že naše listy náležejí rodu, který i jinde v křídě byl pozorován 

 (Hosius, Fl. v. Wsfl.) a obyčejně jménem Dewalquea se označuje. Všeobecné se ale za 

 to má, že jsou to listy jednoduše znožené. Je-li tomu tak u listů jiných zemí, nevím, ale 

 naše české jsou zpeřené buď dle vzoru obr. 5 neb obr. 6. 



Co pak jest ona Dewalquea, neví posud nikdo. Jisto jest, že to jest rod, jenž více 

 v žádném druhu nežije ani příbuzných rodů více nemá. Dle kožovité povahy listů a kloub- 

 natého jich se rozpadání jest velmi pravděpodobno, že to byl buď keř neb strom. 



Obyčejně srovnávají fossilní rod Dewalquea s rodem Hellebor us. S tímto ale 

 nemá skutečně nic společného než dělení listu. Nervatura, ozubení, kožovitosť, řapík jsou 

 vesměs rozdílný. Ostatně známo, že zpeřenosť listu není sama o sobě vždycky kriteriem pří- 

 buznosti. Mámeť listy u téhož rodu dle různých vzorů zpeřené. Podobným příkladem jest 

 nám rod Aralia. Jsem posud toho náhledu, že naše listy křídové asi sem náležejí. Neboť 

 zde máme různě zpeřené listy a listy velkých rozměríi. Nervatura i kožovitosť tu má podobné 

 analogie. 



Klademe- li naši Dewalqueu k Araliceím, jest stejně nedokázáno, jako když ji 

 kladem k Hellebor eím. Snad o tom jednou rozhodnou plody, které jistě v peruckých 

 lupcích se nalézají, protože Dew. coriacea jest v nich tak obecnou. Snad již je známe, 

 ale nevíme, že sem náležejí. 



Cissophylhim exulum Vel. 



Tab. VI. obr. 4, 5. 



Oba vyobrazené listy z Vyšerovic náležejí témuž di-uhu co list v citované již práci 

 pod jménem Premnophyllum exulum uvedený. Zvláště pěkně zachován jest list obr. 5. 

 Konsistence listu nebyla příliš kožovitá. Jemnější nervatura vyniká jen slabounce a jest jen 

 z velikých políček složena. Střední nerv jest dole dosti silný, u předu se ale silně ztenčuje. 

 Okraj jest nepravidelně hluboce laločnatě vrubovaný. Na listu obr. 4 jest skoro celá stopka 

 zachována. 



Nemáme žádných spolehlivých pomůcek, abychom mohli vysloviti náhled o příbuznosti 

 listů těchto, což budiž ponecháno ještě budoucnosti. Dlouhá stopka, tvar listu, laločnatý okraj 

 a nervatura upomínají spíše na nějaký druh rodu Cissus než první malý lístek na rod 



