11 



Blåhaken är en af fjällens största prydnader, 

 vacker, så att man ej kan se sig mätt på honom, 

 alltid liflig och behaglig i sina rörelser. Mest till- 

 dragande är dock hans vackra, växlande sång, som 

 med undantag af ett par timmar midt på dagen 

 och vid midnatt ständigt höres ljuda från fjällens 

 buskskogar. Han eger förmåga att härma andra 

 fåglars läte, och Collett omtalar, hur han skrikit 

 som kärrsnäppan (Totanus glareola) och lockat likt 

 gråsiskan (Fringilla linaria). 



Svarta rödstjärten, Luscinia tithys, Scop. (Tafla 3, 

 fig. G, rf, fig. 7, Q.) 



Syn. Buticilla titliys. 



Namn: Svart rödstjärtsångare. Danska och 

 norska: Sort rödstjärt, Sortbrystet Sånger. 



Hanen, hufvudet och halsen ofvan samt ryg- 

 gen och de mindre vingtäckfjädrarna mörkt grå, 

 pannan, hufvudets sidor, strupen och bröstet svarta, 

 buken ljusare grå, öfvergumpen och stjärten, med 

 undantag af de båda mellersta pennorna, roströda, 

 armpennorna i yttre fanet hvita. Honan ofvan 

 brungrå, under askgrå, i öfrigt lik hanen. Längd 

 omkring 150 mm. Vingen 81 — 89 mm. 



Svarta rödstjärten, som i norra Afrika, södra 

 och mellersta Europa är en allmän fågel, allmännare 

 t. o. m. än vår vanliga rödstjärt, blir i norra Tysk- 

 land sällsynt. I Norden äro af denna art endast 

 några få individer anträffade, i Sverige vid Stock- 

 holm, Upsala, Örebro, vid Kullen i Skåne och på 

 södra Öland. Här sköts i början af augusti 1887 

 en ung fågel, hvilket tyder på, att arten fortplantat 

 sig i Sverige (Y. Sjöstedt). I Norge är han funnen 

 tre gånger, nämligen två exemplar om våren: en 

 hona vid Kristiania och en hane på Hvalöarna i 

 Kristianiafjorden samt ett ex. i november på Jae- 

 deren (Collett). I Danmark är han iakttagen vid 

 Ribe (Winge 1886) och Kolding (Winge 1891). Äfven 

 finnas uppgifter om, att han häckat inom landet. 



Denna art föredrager bergiga trakter samt häckar 

 i stenrös eller boningshus och förekommer ofta inne 

 i städer och byar. Boet lägges i hål bland klippor, 

 under hustaken o. s. v. Äggen, vanligen 6 till an- 

 talet, äro glänsande hvita, 19 — 20 mm. långa, 14 

 — 1 5 mm. tjocka. 



Rödstjärten, Luscinia phoenicurus, (L.). (Tafla 3, fig. 

 3 rf fie 4 O} 



Syn. Buticilla phoenicurus. 



Namn: Vippstjärt, KvicJcsfjärt, Haudtrisle 

 (Gotl.). Norska: Rödstjärt. Danska: Bloäfugl, 

 Sortstrubet Sånger, Blodstjert. Finska : Leppälintu, 

 LouhUsatahielinen. 



Hanen ofvan askgrå, pannan hvit. Ett band 

 vid näbbroten, hufvudets sidor och halsen framtill 

 svarta. Bröst, öfvergump och stjärtens sidor rost- 

 röda, de två mellersta stjärtpennorna och vingarna 

 bruna, buken hvitaktig. Honan ofvan brungrå, un- 

 der gulgrå med hals och buk hvitgrå, eljest lik hanen. 



Om hösten få hanarna grå fjäderkanter i det 

 hvita och svarta på hufvud och strupe samt ljusa 

 på det röda bröstet, vingen får rostgula fjäderbräm. 

 Härigenom förändras deras utseende mycket. 



Båda könen ha näbb och ben svarta. Iris brun. 

 Längd 147 — 151 mm., vingen 75—81 mm. 



Ungen ofvan gråbrun med rostgula näckar och 

 svarta fjäderspetsar. Under grågul med svartaktig 

 vattring. Lätt igenkännlig på stjärtens helröda sido- 

 pennor. 



I Sverige är rödstjärten allmän till norr om 

 polcirkeln (Luleå), likaså i Norge, där han är fun- 

 nen i såväl vestra som östra Finnmarken (Collett). 

 I Finland är han ej sällsynt från landets södra delar 

 till Lappmarken. I Danmark häckar han, om ock ej 

 talrikt, öfver större delen af landet, men är under 

 flyttningen allmän. På Bornholm lär han vara säll- 

 synt, men är allmän på Gotland. Utom Skandina- 

 vien förekommer han öfver hela Europa och om 

 vintern i norra Afrika. Dresser uttalar tvifvel om, 

 huruvida rödstjärten finnes i Sibirien och Indien. 

 Han synes således vara en vestlfg form. 



Såväl på öppna platser inne i skogarna som i 

 lundar och trädgårdar, ja midt inne i städerna, häckar 

 denna lifliga och vackra fågel. Han vistas mycket 

 i träden, där han lätt ådrager sig uppmärksamhet 

 genom sin vana att darra på stjärten. Skygg och 

 försiktig i allmänhet, är han dock mycket djärf, då 

 man nalkas hans näste. 



I ihåliga träd eller hål i murar, i boningshus 

 o. d. lägger han sitt enkla bo, hvars byggnadsma- 

 terial är af växlande beskaffenhet. Vanligen består 

 det af mossa och fodras inuti med fjäder eller hår, 

 ulltappar, yllebitar och liknande. Äggen, vanligen 

 7, stundom 8, äro grönaktigt blå, enfärgade, 17 — 19 

 mm. långa, 13 — 14 mm. tjocka. 



I nordliga länder torde rödstjärten täfla med 

 stenskvättan om att vara den tidigaste morgon- 

 sångaren. Inne i Upsala stad, där flera par årligen 

 häcka, hör man redan kl. 1 om sommarmorgnarna 

 hans första toner. Då han sjunger, sitter han van- 

 ligen i toppen af ett träd, på ryggåsen af ett tak 

 eller annat upphöjdt föremål. Sången är ej omväx- 

 lande, men klar och behaglig. 



Han ankommer till Sverige i slutet af april och 

 flyttar bort i september. Höststräcket räcker på södra 

 Öland från slutet af augusti till in i oktober. 



