14 



men finnes dock sparsamt spridd ända ned till 

 norra Skåne. I Finland lär han endast häcka i 

 Lappmarkerna ofvan G6:te breddgraden (Mela). I 

 Danmark finnes han om vintern, men skall äfven 

 ha häckat i landet (Collin). På Facröarna är han 

 också iakttagen, men ej på Island. 



Strömstarens käraste vistelseorter äro brusande 

 bäckar och älfvar med vattenfall och klart vatten. 

 Där ser man honom ofta sitta på stenar ute i ström- 

 men, då och då störtande sig i vattnet. Med vin- 

 garnas hjälp simmar han t. o. m. mot stark ström. 



Ii varje par ström starar har under sommaren 

 sitt eget fiskvatten, och de tåla ej andra individer i 

 grannskapet; kommer en främling inom jaktområdet, 

 uppstår genast strid, som ej slutar förr, än inkräk- 

 taren fördrifvits. T. o. m. sina egna ungar lära de 

 jaga bort, så snart dessa kunna försörja sig själfva. 

 Vid vattendragen flyger strömstaren vanligen längs 

 vattenytan och följer troget bäckens slingringar, och 

 när han flyger upp, låter han höra ett egendomligt 

 läte, som Holmgren betecknar med orden zerr 

 eller zerrb. Så väl vintertiden som om våren får 

 man höra hanens ej starka, men rätt omväxlande 

 och vackra sång. Vid häckplatsen har han sina 

 bestämda sittplatser, en högre belägen, som begag- 

 nas, medan han sjunger, och ett par andra lågt nere 

 vid själfva stranden, hvarifrån han kan observera 

 sitt fiskvatten och störta sig i, så snart något efter- 

 sökt djur visar sig. Blir han skrämd från den ena 

 af dessa platser, flyger han till den andra. 



Ehuru han om vintern, för att söka öppna 

 strömmar, vattenfall eller vakar, drager söderut, kan 

 han ej sägas vara egentlig flyttfågel. Och om blott 

 öppet vatten finnes, stannar han gärna kvar äfven 

 långt uppe i norden. I nordligaste Norge tillbrin- 

 gar han vintern vid öppna älfni}'nmngar eller vid 

 hafvets strand. Han är denna årstid tämligen all- 

 män vid öppna strömmar öfverallt i mellersta och 

 södra Sverige. 



Sitt konstnärliga näste bygger han så nära 

 vattnet som möjligt under eller mellan stenar, stoc- 

 kar c d. Ett bo, som den ene af oss varit i till- 

 fälle undersöka vid Herrtorps kvarn i Vestergötland, 

 låg mellan ett par stockar i dammfästet, där vattnet 

 ständigt forsade öfver den öfre stocken, lemnande 

 ett litet luftfylldt rum närmast dammväggen. När 

 fåglarna höllo på att bygga, döko de dit mot ström- 

 men med byggnadsmateriel i näbbet. Något annat 

 sätt att komma dit fanns ej. Boet, som är öfver- 

 täckt oöh med ingång från sidan, är mycket stort, 

 ända till 30 centimeter och däröfver i genomskär- 

 ning; det bygges af mossa hårdt och fast, och själfva 

 reden inuti göres af torra grässtrån och löf. Äg- 



gen, 4 — 6, äro nijölkhvita, 24.5 — 20. 5 mm. långa och 

 18 — 19.6 mm. tjocka. Både hanen och honan rufva 

 växelvis. Nätterna tvekas de tillbringa bredvid 

 hvarandra i boet, åtminstone ses båda makarna be- 

 gifva sig dit om aftnarna (Kolthofl). De hjälpas 

 äfven åt med ungarnas uppfödande. 



2 Pam. Kungsfåg\l ar, Regulidae. 



Frän trastfåglarna, som de med hänsyn 

 till tarsernas beklädnad likna, skiljas kungs- 

 fåglarna genom näsborrarnas betäckning, som 

 utgöres af en enda glesstrålig fjäder. Näb- 

 bet är svagt, syllikt, med en Liten inskärning 

 bakom öfvernäbbets spets och med borst 

 kring munvikarna, kännetecken, som utmärka 

 insektätare ; deras föda består också af insekts- 

 ägg, larver och puppor samt fullbildade in- 

 sekter, som de uppsöka i springor på trädens 

 bark och bland barr och knoppar. Vingarna 

 äro af medelmåttig längd. Stjärten är tyd- 

 ligt klufven och skjuter med nära halfva sin 

 längd utom de hoplagda vingarna. Fjäder- 

 beklädnaden är yfvig. Tarsen lång och spenslig. 



Kungsfåglarna påminna i sitt lefnadssätt 

 om mesarna, men likna äfven vissa bland sån- 

 garna. I själfva verket föras de af några för- 

 fattare samman med mesarna, af andra åter 

 till grönsångarna. Till kungsfåglarna höra 

 Europas minsta fåglar. 



Kviiigsfågelsläktet, Begulus, Cuv. 



Enda släktet inom familjen. De gamla fåg- 

 larna med gulaktiga, oftast förlängda fjädrar ä hjäs- 

 san. I Europa finnas tre arter, hvaraf två blifvit 

 funna i norden. 



Öfversikt af arterna. 



I. Hufvudets sidor gråhvita med oliv- 

 brun skuggning och utan svart, längs- 



gående band Regulus regulus. 



II. Hufvudets sidor gråhvita med ett 



svart band genom ögat Begulus ignicapillus. 



Kung'sfåg'eln, Regulus regulus, (L.). (Tafla 5, fig. 8). 



Syn. Regulus cristatus, Koch. Regulus flavi- 

 eapillus, Naum. Regulus linnei. Malm. 



Namn : Fågelkung , Tummeliten (Kalmar och 

 Kronob. län), Grönbita (Verrnl.), Granlus (Östergötl.), 



