15 



Busläus (Stockh. 1.) Norska: Fuglekönge, Danska: 

 GuUoppet Fuglekönge, Stjernékonge, Kongefugl. 

 Finska: Hippiainen, Hippikertunen. 



Hjässans orangegula fjädrar förlängda till en 

 kort tofs, på sidorna begränsad af svarta band. 

 Ryggen olivgrön, framåt nacken öfvergående i grått. 

 Undre kroppsdelarna ljusgrå med gul anstrykning. 

 Vingen med ett hvitt tvärband på midten. Honan 

 har hjässans fjädrar mer citrongula och de svarta 

 banden på sidorna om det gula smalare. Iris brun, 

 näbbet svart, benen bruna. Längd 90 — 104 mm., 

 vingen 53 — 54 mm. 



Ungen i höstdräkt saknar det gula på hjässan 

 och är för öfrigt mer grå. 



Inom Skandinavien och Finland häckar kungs- 

 fågeln, snart sagdt, hvar granskog finnes. I Finn- 

 marken är han en gång funnen vid Vadsö, och möj- 

 ligen skall det visa sig, att han bygger i Sydvaran- 

 gers och Tanadalens barrskogar (Collett 1894). I 

 Finland är han emellertid ej funnen norr om Uleå- 

 borg. I Danmark häckar han, men är allmännast 

 under flyttningstiderna. 



I barrskogen är kungsfågeln under höstmåna- 

 derna vanligen den allmännaste af alla fåglar, och 

 man hör hans fina lockton öfver allt. Vintertiden 

 drager han i sällskap med mesarnas flockar omkring 

 från träd till träd, sökande efter puppor och insekts- 

 ägg. Då besökas äfven löfskogar och trädgårdar t. 

 o. m. midt på de större slätterna. Mot vårens an- 

 nalkande börjar hanen sjunga. Sången består af 

 en- enda, då och då upprepad strof, den är ej om- 

 växlande, men lifvar den dystra granskogen. 



I början af maj börjar kungsfågeln bygga sitt 

 bo, hvilket han med spindelväf fäster under en yfvig 

 grangren, hängande väl doldt mellan kvistarna. 

 Boet består af grön mossa, blandad med granlav och 

 något hvit stenlav; inuti boet och bland mossan 

 finnas små fågelfjädrar, som makarna samlat. Col- 

 lett (1894) anför, att i ett bo funuos ej mindre än 

 2,194 stycken. Men så använda också makarna 

 omkring två veckor på att bygga. Äggens antal 

 är vanligen 8—10, vid ett tillfälle 14 (Kolthoff); 

 de äro till färgen gulhvita, stötande i rosenrödt med 

 matta gulröda näckar. Längd 12.5 — 15.5 mm., 

 tjocklek 10—11 mm. 



Vi hafva aldrig varit i tillfälle att iakttaga, det 

 kungsfågeln lägger tvenne kullar, anse ej heller, att 

 de sena fynd af iigg eller ungar, som anföras så- 

 som bevis härpå, betyda något, då vi varit i till- 

 fälle att se, huru ofta just kungsfågelu får sina 

 ägg och bon förstörda och därigenom tvingas att 

 häcka om. Af elfva bon, den ene af oss på ett li- 

 te! område en vår iakttog, blefvo de tio plundrade 



och nedrifna af ekorrar, innan ännu äggen voro full 

 tåligt lagda. 



Kungsfågeln är dels flyttfågel och dels stryk- 

 fågel. En stor mängd flyttar årligen ur landet, och 

 han träffas i oktober månad i stort antal så väl på 

 de yttre skären i Bohuslän som på södra Öland. 

 Han är i så hög grad beroende af vädret, att han 

 stundom till följd af en stormby eller ett störtregn 

 omkommer. I Bohuslän sågos kungsfåglar af vinden 

 kastas i hafvet, och på Öland observerades, hur ett 

 stort antal efter en stark regnskur lågo döda j>å 

 stranden. Märkvärdigt är, att en så ömtålig fågel 

 kan uthärda flyttningen och i rätt stort antal åter- 

 vända. De börja komma i slutet af mars eller bör- 

 jan af april och sträcka under hela april månad. 

 Under stränga vintrar dör den talrika stam, som är 

 kvar i Sverige, stundom nästan helt och hållet ut. 

 Sålunda iakttog den ene af oss i november månad 

 1870 under några dagars vandring i Bohusläns och 

 Vestergötlands skogar, att en kungsfågel hördes un- 

 gefär för hvart 60:cle steg, man gick framåt, men efter 

 den stränga vintern 1870 — 71 hördes under flera 

 mjls vandring endast två individer, och detta, ehuru 

 fågeln om våren höres flera gånger längre än om 

 hösten. 



Brandkronade kungsfågeln, Regulus ignicapillus, 



Naum. (Tafla 5, fig. 9). 



Namn: Danska: Röätoppet Fuglelconge. 



Hjässans tofs brandgul, begränsad af svart. En 

 svart strimma går från näbbet till ögat och fort- 

 sätter bakom detta. På hvardera sidan om denna 

 strimma finnes ett hvitaktigt band. I öfrigt likt 

 föregående art. Längd till 100 mm., vingen c:a 61 mm. 



Denna, den minsta af Europas fåglar, är ännu 

 ej funnen längre mot norden än i Danmark och 

 där endast några få gånger. Enligt Collin äro ex- 

 emplar funna vid Helsingör och på Möen, hvarför- 

 utom ett par stycken skola tillvaratagits på Sjsel- 

 land. I mellersta Europas barrskogar är han allmän. 



3 Fam. Sångare, Sylvidae. 



Frän föregående familjer skiljes denna, 

 liksom alla de följande, kanske lättast på be- 

 skaffenheten af tarsens plåtbetäckning (se öf- 

 vcrsikten p. 2 och omstående teckning). Från 

 de Eöljande familjerna åter afviker den utom 

 beträffande näbbets form. äfven däri, att hand- 

 pennorna äro tio. Första handpennan är dock 

 mycket leort. Näbbets Eorm med haket bak- 



