om spetsen och de icke inböjda kanterna ty- 

 der på, att de äro insektätare, likaså borsten 

 kring mungiporna. Törnskatorna tillgripa 



<*=%: 



Fot af Hippolais hippolais. 



dock äfven större djur. Isynnerhet vårfågeln 

 är en roffågel, så god som någon. 



Till denna familj och underfamiljen Syl- 

 vini föra vi järnsparfven, som annars af många 

 fågelkäunare på grund af de inböjda kanterna 

 på undernäbbet räknas till finkfåglarna. Från 

 våra svenska finkfåglar skiljes han dock lätt 

 utom på sitt svaga, syllika näbb därpå, att 

 han har 10 handpennor, då däremot dessa ega 

 endast 9. Jiirnsparfvens lefnadssätt närmar 

 sig mest sylviornas, men sannolikt bör han 

 tillsammans med några samsläktingar bilda en 

 egen familj. Järnsjjarfven är delvis fröätare. 



Alla hithörande fåglar utom vårfågeln äro 

 flyttfåglar. 



Öfversikt af underfamiljerna. 



I. Näbbet hoptryckt. Benen medelmåttiga eller stora. 



A. Näbbet medelmåttigt, syllikt, med grund 

 inskärning bakom spetsen Sylvini. 



B. Näbbet stort och starkt, med djup inskär- 

 ning bakom den nedböjda öfverkäksspetsen Lanini. 



II. Näbbet bredt, plattadt. Benen små Museicapini. 



1 Underfam. Egentliga sångare, Sylvini. 



Näbbet är svagt och aldrig egentligen platt, om 

 än dess bredd vid basen hos några öfverträffar höj- 

 den. Näsborrarna liksom hos trastfåglarna till hälf- 

 ten täckta af en bar hinna. Ungarna äro ej fläck- 

 kiga, utan likna redan i nästdräkten de gamla, 

 skiljande sig från dem blott genom olika färgton. 

 Om den gamla fågelns dräkt är fläckig eller vatt- 

 rad såsom hökfärgade sångarens eller säfsånga- 

 rens, äro ungarna ändock ofläckade. Först följande 

 vår, alltså vid nära ett års ålder, rugga de och er- 

 hålla då de gamlas dräkt. I detta hänseende afvika 

 de egentliga sångarna mycket från trastfåglarna, 

 med hvilka de annars af några författare samman- 



förts i en familj. Alla trastfåglars ungar hafva näm 

 ligen en mycket fläckig dräkt, som redan den första 

 hösten genom fullständig ruggning utbytes mot de 

 gamlas. De gamla sångarna' rugga dock två gånger 

 årligen, om våren och om hösten. 



Samtliga hithörande släkten utom järnsparf- 

 varna bildade förr det stora släktet Sylvia, och stå 

 tvifvelsutan mycket nära hvarandra. Däremot är 

 järnsparfvens släktskap med dem, såsom ofvan fram- 

 hållits, omtvistad. Han afviker också, från hvad of- 

 van sagts beträffande ungarnas dräkt och ruggning. 



Hos oss torde de näppeligen kläcka mer än en 

 kull årligen. Hanen rufvar ej, men deltager i upp- 

 födandet af ungarna och slutar efter deras födelse 

 upp med att sjunga. 



Öfversikt af släktena. 



I. Käkarnas kanter under näsborrarna icke inböjda. 



A. Pannan mer eller mindre upphöjd och 

 icke sammanlöpande med näbbels bas. 

 Stjärten tvär, inskuren eller föga rundad. 



1. Näbbet strax framom näsborrarna 

 mera högt än bredt. Färgen ofvan grå- 

 aktig med eller utan brunt Sylvia. 



2. Näbbet strax framom näsborrarna 

 lika högt som bredt. Färgen ofvan , 

 grågrönaktig Phyllopseustes- 



3. Näbbet strax framom näsborrarna 

 mera bredt än högt. , Färgen ofvan 



grå med olivgrön anstrykning Hippolais. 



B. Pannan låg och sammanlöpande med 

 näbbets bas. Stjärten starkt rundad. 



1. Undre stjärttäckarna korta, kortare 

 än stjärtens sidopennor och dessa 



längre än 3 / 4 afstjärtens längstapennor Calamoherpe. 



2. Undre stjärttäckarna långa, längre 

 än stjärtens sidopennor och dessa kor- 

 tare än 3 / 4 af stjärtens längsta pen- 

 nor Locustdla. 



II. Käkarnas kanter starkt inböjda Aceentor. 



TrädgårdssAngaresläktet, Sylvia, Lath. 



Näbbet nästan rakt, från sidorna skarpt till- 

 spetsadt och ofvan försedt med tydlig köl. Borst- 

 håren relativt små, men tydliga. Sjärten tvär eller 

 något inskuren. Färgen öfvervägande grå. 



Hithörande fåglar äro lifliga och muntra samt 

 goda sångare. De uppehålla sig mest i täta buskar 

 eller träd, och man ser dem sällan på marken. De 

 äro stridslystna och tåla under häckningstiden van- 

 ligen ej grannar af samma art eller ens släkte i 

 närheten. Deras föda består hufvudsakligast af in- 

 sekter, larver, puppor och spindlar, men de äta äf- 

 ven bär. I allmänhet fånga de ej större djur, än 

 som kunna förtäras hela. Någon gång ser man dem 

 dock mot en gren gnida sönder insekter, som äro för 



