19 



fina grässtrån, som inuti kläda nästet, gå upp på 

 sidorna och hvälfva sig till ett tak öfver boet. Det 

 låg i en buske af Ribes alpina nära den sterila hafs- 

 stranden, och det är ju ej omöjligt, att fågeln byggt 

 öfver det för att skydda sig mot hafsvindarna. Det 

 förvaras i Upsala Univ.:s Zool. Museum. Äggen äro 

 vanligen 5, stundom endast 4, 20 — 22 mm. långa 

 och 15 — 16 mm. tjocka, till färgen ljust gråbruna 

 med mörkare, matta, grå eller gråbruna fläckar. 



Törnsångaren, Sylvia sylvia, L. (Tafla 5, fig. 4.) 



Syn. Sylvia, cinerea, Briss. Sylvia rufa, (Bodd). 

 Sylvia linnéi, Malm. 



Namn: Gråsångare, Nilsson, Törnsmyg, Sunde- 

 vall. Norska: Graasanger. Danska: Gråa Grces- 

 smutte, Lille Kvapsicade, Torn-Grcessmutte. Finska: 

 Hermaa herttu. 



Of van olivbrun, hufvudet vanligen mer eller 

 mindre askgrått, örontäekarna ofta mörkare, brun- 

 aktiga. Under hvitaktig med en svag rödgrå an- 

 strykning på bröst och sidor. Hakan rent rivit. 

 Armpennorna och vingtäckfjädrarna med breda, rost- 

 bruna kanter. Yttersta stjärtpennan till större de- 

 len hvitaktig, den andra i spetsen hvit. Näbbet 

 hornfärgadt, ben och fötter gulbruna. Iris gulbrun. 

 Könen i det närmaste lika, men honan har ej så 

 rena färger, och det grå på hufvudet stöter mer i 

 brunt. Längd 148 — 153 mm., vingen 75— 80 mm. 



I Sverige är törnsångaren i mellersta delarna 

 af landet den allmännaste af sitt släkte, äfven fun- 

 nen i Helsingland (Sundevall) och vid Sundsvall 

 (Sundström 1888). I Norge ligger hans nordgräns 

 nära Trondhjemsf jorden. På fjällen lär han ej gå 

 öfver barrträden (Collett 1895). Collin anger dock, 

 att han skall häcka äfven inom björkens område. 

 I Finland är han allmän i södra och mellersta de- 

 larna af landet, men finnes ock i Österbotten ända 

 till Sotkamo, Paldamo och Ii (Mela). I Danmark 

 är han allmän nästan öfver allt. Utom vår världs- 

 del, som han bebor i hela dess utsträckning, före- 

 kommer törnsångaren mot öster till Persien, vestra 

 Sibirien och Turkestan. 



Tömsångaren trifs ej inne i skogarna, men där 

 busksnår finnas i skogskanterna och på slätten, söker 

 man honom sällan förgäfves. I likhet med sina 

 närmaste släktingar är han i hög grad liflig och 

 munter. Då och då höjande fjädrarna på hjässan 

 Ii 11 en tofs, .smyger han genom do täta buskarna, 

 än resande sig nästan kapprak, än hukande sig ned. 

 Ofta höjer lian sig sjungande med fladdrande vingar 

 i luften för att strax åter slå sig ned i en buske. 

 Him .-.äng är melodisk oeli vacker, men ej att jäm- 



föra med trädgårdssångarens; den är ej så uthållig 

 och består, i ett upprepande af samma strof. 



Han ankommer till mellersta Sverige i mediet 

 af maj. Möjligen flyttar hanen före honan; åtmin- 

 stone vistas han ofta en å två veckor på häckplatsen, 

 innan han får någon följeslagerska. Han synes då 

 omväxlande sjunga och bygga bo, stundom bygger 

 han ett bo så godt som färdigt, innan han finner 

 en maka. Denna plägar dock ej godkänna hans 

 arbete, utan paret bygger i största hast ett nytt näste. 

 Detta liknar svarthättans och trädgårdssångarens, men 

 är inuti ej fodradt med rotfibrer utan med lina gräs- 

 strån, och det yttre lagrets grässtjälkar och strån äro 

 stundom med spindelväf bundna vid hvarandra. 

 Boet lägges lågt i någon, tät buske. Omkring den 

 10 — 20 juni lägger honan vanligen 5 — G ljusgrå 

 ägg. De ega en grönaktig anstrykning och äro tätt 

 beströdda med mörkare grå eller gråbruna punkter 

 och fläckar. Sällan äro äggen rent hvita med en 

 stor, brun fläck i den tjockare ändan eller en ring 

 af fläckar kring densamma. Äggens längd varierar 

 mellan 18 och 20 mm. och tjockleken mellan 13,5 

 och 14,6 mm. 



Ärtsång-aren, Sylvia curruca L. (Tafla 4, fig. 3). 



Namn: Ärtsmyg, Möllare (Skåne); Ärtfågel, 

 Kruka (enl. Sundevall); Norska: Grcessmutte, Möller; 

 Danska: Gjcerdesanger, Grcessmutte, Gjcerde-Grces- 

 smutte, Gjögemoder, Tomsanger. Finska: Heme- 

 icerttu. 



Ofvan olivgrå, under hvit, isynnerhet på sidorna 

 med en svag rödaktigt grå anstrykning. Hufvudet 

 askgrått med mörkare öron täckfjädrar. Näbbet horn- 

 färgadt, benen mörkt blyfärgade, iris gråhvit, hos 

 yngre fåglar gulgrå. Könen lika och ungarna föga 

 olika de äldre. Längd 140 — 147 mm., vingen 63 — 

 70 mm. 



Denna art liknar mest törnsångaren, men igen- 

 kännes lätt därpå, att benen äro mycket mörkare, 

 och att det rödbruna på vingfjädrarnas och ving- 

 täckarnas kanter saknas. 



Ärtsångaren är en allmän fågel och har unge- 

 fär samma utbredning som törnsångaren. På Sve- 

 riges vestkust är han dock i motsats mot törnsån- 

 garen skäligen sällsynt, och liknande synes förhål- 

 landet vara på Norges vestkust (Collin och Collett 

 1895). På fjällsluttningarna i Jämtland är han sedd 

 i barrskogsgränsen vid Medstugan (Kolthoft). I Norge 

 går han pä Dovrefjäll upp till en höjd af 3,800 

 fot. Af alla äkta Sylvier är ärtsångaren den, som 

 i fjällen går högst (Collett 1894). Mot norden före- 

 kommer han däremot ej norr om Trondhjcm (Collett 

 1894). Han är allmän i södra och mellersta Fin- 



