23 



l:sta vingpennan kortare eller endast obetydligt 

 längre än närmaste täckfjädrar. Prån Phyllopseustes 

 borealis och dess utländska samsläktingar, som till 

 näbbformen likna bastardnäktergalarna, skiljas de 

 lätt genom frånvaron af hvita band på vingen. 



Alla hit hörande arter bygga öppna bon och 

 lägga laxfärgade eller rödaktigt grå ägg med mörk- 

 röda fläckar. I detta afseende skilja de sig således 

 skarpt från löfsångama, som de annars i mycket 

 likna. På sätt och vis bilda de en öfvergång till 

 nästföljande släkte, med hvilket de ha näbbets stor- 

 lek och form gemensamt, under det att den tvära, 

 stjärten påminner om löfsångarna. 



Af hit hörande, i allt till omkring ett tiotal 

 uppgående arter, finnes hos oss endast en. i 



Bastardnäktergalen, Hippolais hippolais, (L.) 

 (Tafla 7, fig. 3, näbbets kontur synes bredvid). 



Syn. Sylvia hypolats, Ficedula hypolats, Chlo- 

 ropeta liypolais, Hypolats icterina (Vieill.). 



Namn: Gulbröstad sångare, gulmagad sångare. 

 Norska: JBastardnattergal. Danska: GuTbuget sån- 

 ger, Gulbug, JBastardnattergal, Nattergalens hore- 

 unge, Stor Bladsmutte, Haveirisk, Bityv. Finska: 

 Kultarinta. 



Of van gröngrå, under gul med svag grön an- 

 strykning. Öfver ögat ett mer eller mindre tydligt 

 gult streck. Armpennorna och stjärtens sidopennor 

 med gråhvita eller ljusbruna kanter. Stjärtpennorna 

 nästan lika långa, och stjärten alltså tvär. Näbbet of- 

 van brunt, under gulaktigt. Iris brun. Könen lika. 

 Längd 143 -150 mm., vingen 77 — 81 mm. Un- 

 garna likna de gamla. 



I Sverige är denna vackra sångare allmän från 

 och med Skåne upp till norra Vestergötland, där 

 han knappast torde saknas på någon för honom pas- 

 sande lokal. Särskildt talrik är han på öarna i 

 Venern (Lurön m. fl.). Längre norr ut blir han 

 mer och mer sällsynt, men är anträffad ännu i Jämt- 

 land och Ångermanland. I Etelhems ängar på Got- 

 land har den ene af oss funnit honom allmän, likaså 

 på Oland, där han häckar i alla af oss besökta löf- 

 skogar. I Bohuslän är han äfven vanlig. I Norge 

 synes han årligen tilltaga i antal och tränger allt 

 längre och längre mot norden. I södra och yestra 

 delarna af' landet häckar han i de flesta löfskogar 

 upp till Nordlandsgränsen (Collett 1894). I Danmark 

 är han allmän i trädgårdar och blandad löfskog. I 

 Finland är han tämligen sällsynt, men finnes i norr 

 till Kuopio, Idensalmi och Kouppala. Artens ut- 

 bredning i öfrigt synes vara östlig och nordlig. I 

 England ersattes han af en närstående art. 



Bastardnäktergalen ankommer till oss tämligen 

 sent om våren och flyttar tidigt bort. Sålunda såg 

 den ene af oss honom i Vestergötland först omkring 

 den 16 — 20 maj, och vi betvifla, att han kommer 

 till norden, förr än löfven äro utslagna. Redan rnot 

 slutet af augusti drager han bort. Vintern tillbrin- 

 gar han i södra Afrika. 



Han trifves bäst bland björk och al, vistas mest 

 uppe i löfkronorna och ger sig tillkänna genom sin 

 högt ljudande lockton och sång. Man säger, att han 

 ropar sitt eget namn, och locktonen har verkligen 

 likhet med hans vetenskapliga namn hippolais, ha- 

 stigt hvissladt. Hans sång är förvånande omväx- 

 lande, hög och stark, och det ärden, som gifvit an- 

 ledning till hans benämning ha.sta.xdnäktergal. Som- 

 liga hanar sjunga så bra, att man rent tjusas därvid, 

 under det andras toner äro skärande och mindre 

 behagliga. Man kan ofta i deras sång igenkänna, 

 andra fåglars toner och lockljud. Än hör man tra- 

 stens slag, än göktytans utdragna rop, än nötväckans 

 »käck, käck» och än falkarnas skarpa skrik. T. o. m. 

 skatans skratt tycker man sig ibland igenkänna. 



Födan synes mest bestå af larver, sorn han 

 plockar bland trädens blad. Några undersökta ex- 

 emplar hade mätare- och vecklarelarver i matstrupen, 

 och med sådana larver hafva vi äfven sett honom 

 mata sina ungar. Hans djupt skålformiga, öppna 

 -bo är mycket vackert och konstnärligt sammansatt. 

 Det bygges af växlande materiel och är mer eller 

 mindre glest klädt med hvita strimlor från björkens 

 ytterbark ; en gång har den ene af oss funnit det 

 prydt med blad af äppleblommor. Man finner det 

 inne vid stammen af en liten al eller björk eller i 

 någon buske, stundom på en tallgren. Äggen äro 

 särdeles' vackra, laxfärgade eller gråaktigt ljusröda 

 med små, glesa, svartaktigt röda fläckar, stundom 

 med fina streck. Äggets längd är 17 — 21 mm., 

 bredd 12,5 — 15,5 mm. 



Kärrsångarsläktet, öalamoherpe, Boie. 



Näbbet tämligen långt och relativt groft, vid 

 basen bredt och försedt med tydlig köl. Hos de 

 fläckiga arterna är näbbet klenare och liknar det 

 hos gräshoppsängarna. Hufvudet långsträckt, framåt 



Ilufviii] och nubb nf Cal olierpe arurjdinacea (efter Calalogo of Birds). 



afsmalnandc och utan tydlig afsats öfvergående i 

 näbbet (se bifogade teckning), lista handpennan 

 kortare eller obetydligt längre än täckfjädrarna. 



