25 



borg, är han också allmän. Däremot saknas han i 

 de vassrika sjöarne i Vestergötland och Småland, 

 där vi ofta sökt honom förgäfves. Uppgift finnes, 

 att han skulle. vara allmän i sjön Tåkern vid Om- 

 berg i Östergötland (Sundström 1888). Kand. Y. Sjö- 

 stedt, känd som skicklig fågelkännare och god iakt- 

 tagare, har dock därstädes under två somrar förgäfves 

 letat efter rörsängaren, hvadan vi betvifla uppgiftens 

 riktighet. Möjligen föreligger förväxling med de nä- 

 stan ofläckade ungarna af säfsångaren. I Danmark 

 förekommer han öfver allt, där lämpliga lokaler finnas. 



Rörsångaren tillbringar hela sitt lif i höga och 

 täta vassar. Han ankommer till Norden först sent 

 på våren, sedan vassen hunnit växa upp, och lär 

 flytta bort i början af september. Vid Bökebergs- 

 slätt nära Malmö var han allmän ännu den 20 — 25 

 augusti och stadd i ruggning. 



Rörsångaren är en hurtig och liflig fågel och 

 man ser honom ofta från den täta vassen klättra 

 upp till vass-strånas toppar och därifrån låta höra 

 sin sång. Boet bygger han hängande mellan några 

 tätt stående vasstrån, vid hvilka det är väl fästadt. 

 Till byggnadsmateriel utsöker han fina och mjuka 

 grässtrån, hvilka ofta äro så långa, att de räcka två 

 gånger kring boet. Ett bo från Bökebergsslättsjön 

 var bygdt af sådant fint gräs med ett underlag af 

 murknade sjöväxter. Äggen, 4—5 till antalet, äro 

 ljust grågröna med stora grönbruna fläckar, som i 

 storändan ofta äro sammanflytande. Längd 17 — 19 

 mm., tjocklek 13,5 — 15 mm. (Collin). 



Långnäbbade rörsångaren, Calamoherpe dumetorum, 



(Blyth). (Tafla 6, fäg. 1). 



Syn. Sylvia magnir ostris, Lilljeb. 



Namn: B uslcsångare. Finska: Viitakerttu. 



Ofvan olivbrun med svag grönaktig eller röd- 

 brun anstrykning. Under gråhvit, stundom med 

 rödbrun anstrykning. 2:dra och 6:te eller 7:de hand- 

 pennorna lika långa, likaså 3:dje och 4:de. Fötter 

 hornbruna. Iris mörkgrå. Längd 124 — 140 mm., 

 vingen 59 — G3 mm. 



Den långnäbbade rörsångaren eller busksångaren, 

 som han kanske med mera skäl borde kallas, häckar 

 från östra Finland (Walléen 1888) österut åtmin- 

 stone till Jenisej. Collett (1877) tror sig ha sett ho- 

 nom vid Porsangerfjorden, men han har sedan aldrig 

 blifvit återfunnen i Norge. Prof. Lilljeborg har fun- 

 nit honom i norra Ryssland söder om Archangel. 



Denna sångare synes ej uppehålla sig bland 

 vassen utan bland täta buskar och löfträd på fuk- 

 tiga ställen eller i närheten af vatten. Där låter 

 han under natten från någon hög buske höra sin 



vackra sång, som af flera iakttagare jämföres med 

 näktergalens i skönhet. 



Säfsångaren, Calamoherpe schoenobenus, L. (Tafla 

 6, fig. 6). 



Syn. Sylvia schoenobenus, L. Acrocephalus 

 schoenobenus, L. Sylvia phragmitis, Bechst. 



Namn: Säfstig, Säfsparf (Verml.). Norska: 

 Sivsanger. Danska : Sivsanger, Gul Rörsmutte. 



Ofvan olivgrå ofta med tydlig rödaktig anstryk- 

 ning och alltid med svartaktiga fläckar. Under hvit- 

 aktig med svag rostgul anstrykning. Ett hvitaktigt 

 band, öfver ögonen. Öfvergumpen rödaktigt grå. 

 2:dra och 3:dje handpennorna nästan lika långa och 

 längre än 4:de. Näbbet svartbrunt, vid roten ljust. 

 Fötterna ljust gråbruna. Könen lika. Längd 137 

 — 148 mm., vingen Gl — 72 mm. 



Ungen skiljer sig från de gamla, därigenom att 

 han ofvan är mindre fläckig. 



Säfsångaren, som häckar i hela Europa och 

 mot öster till Jenisej, är hos oss den allmännaste 

 af sitt släkte. Han förekommer talrikt på alla för 

 honom lämpliga lokaler från och med Skåne upp 

 till Norrland. Han synes dock saknas i svenska 

 Lappmarken. I Norge går han högre mot norden 

 och häckar där ända upp i Finmarken, i Alten, vid 

 Porsanger samt i Tanadalen. (Collett 1894). I södra 

 Norge är han åter märkligt nog sällsynt och som 

 häckfågel endast med säkerhet funnen på Jeederen 

 (Collett 1894). I Danmark är han allmän på pas- 

 sande lokaler. I Finland finnes han ehuru sällsynt 

 i Lappmarken, men är allmännare mot söder. 



Säfsångaren ankommer till Uppland och Vester- 

 götland omkring den 15—20 maj och flyttar bort 

 i början af september. En och annan ungfågel träf- 

 fas dock kvar till början af oktober. 



Han är en särdeles behaglig fågel, som nästan 

 ständigt uppehåller sig i vassen, där han hoppar 

 omkring från strå till strå. Han är en mycket fli- 

 tig sångare och hans sång är stark och vacker om 

 ock något skärande. Han sjunger natten öfver och 

 sätter sig då vanligen på toppen af ett vasstrå. I 

 Mälarvikarnas stora vassar och på många andra stäl- 

 len är han så talrik, att man ofta på en gång kan 

 få höra 10—12 hanar. Efter hvad vi kunnat finna, 

 består hans föda hufvudsakligast af flugor, spindlar 

 och de i vassen vanliga skalbaggarna och deras lar- 

 ver. Boet hafva vi aldrig funnit fästadt mellan vas- 

 sen såsom rörsångarens utan hängande på c:a '/, 

 fots höjd mellan stråen på någon i vasskanten eller 

 inne bland vassen växande tät tufva af starrgräs. 

 Någon gång finnes det i en buske eller bland rötter 

 på marken. Det består af torrt gräs, ofta med in- 



4 



